Slovenská obchodná inšpekcia
Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave
Prievozská 32, pošt. prieč. 29, 827 99  Bratislava

Číslo : SK/0942/99/2012                                                         Dňa : 22.05.2013

Podľa ustanovenia § 58 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok), Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, vo veci odvolania účastníka konania – ČSOB Leasing, a.s., Panónska cesta 11, 852 01  Bratislava, IČO: 35 704 713, kontrola vykonaná dňa 15.06.2011 a 16.06.2011 v sídle spoločnosti ČSOB Leasing, a.s., Panónska cesta 11, Bratislava, proti rozhodnutiu Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, č. U/0488/01/2011, zo dňa 30.10.2012, ktorým bola podľa § 23 ods. 2 písm. ba/ bod 4 zákona č. 129/2010 Z.z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov, v znení neskorších predpisov uložená peňažná pokuta vo výške 5 000 EUR, slovom: päťtisíc eur, pre porušenie § 9 ods. 2 písm. g), i), j), y) vyššie cit. zákona o spotrebiteľských úveroch v znení neskorších predpisov, podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku takto
r o z h o d o l :

Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave odvolanie účastníka konania zamieta a rozhodnutie Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj č. U/0488/01/2011 zo dňa 30.10.2012 potvrdzuje.

O d ô v o d n e n i e :

	Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie (ďalej len SOI) so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj rozhodnutím uložil účastníkovi konania – ČSOB Leasing, a.s. - peňažnú pokutu vo výške 5 000 €, pre porušenie povinnosti veriteľa vyplývajúcej z § 9 ods. 2 písm. g), i), j), y) vyššie cit. zákona o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov. Inšpektormi SOI bolo pri kontrolách vykonaných v dňoch  15.06.2011 a 16.06.2011 v sídle spoločnosti ČSOB Leasing, a.s., Panónska cesta 11, Bratislava zistené, že účastník konania v leasingových zmluvách LZF/11/50919 zo dňa 15.03.2011, LZF/11/51020 zo dňa 25.03.2011, LZF/11/51007 zo dňa 25.03.2011 neuviedol celkovú výšku a menu úveru, úrokovú sadzbu, ročnú percentuálnu mieru nákladov (ďalej len „RPMN“), celkovú čiastku, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť a priemernú hodnotu RPMN. V troch predložených zmluvách o spotrebnom úvere č. UZF/11/20631 zo dňa 08.03.2011, UZF/11/51116 zo dňa 13.04.2011 a UZF/11/51185 zo dňa 20.04.2011 neboli uvedené priemerná hodnota RPMN a celková čiastka, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť.
Proti rozhodnutiu o uložení pokuty podal účastník konania odvolanie.
	Odvolací orgán podľa § 59 ods. 1 správneho poriadku preskúma napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu; ak je to nevyhnutné, doterajšie konanie doplní, prípadne zistené vady odstráni. Podľa ods. 2 ak sú pre to dôvody, odvolací orgán rozhodnutie zmení alebo zruší, inak odvolanie zamietne a rozhodnutie potvrdí. 
	Preskúmaním veci v odvolacom konaní nebol zistený dôvod na zmenu alebo zrušenie napadnutého rozhodnutia. Povinnosťou účastníka konania bolo uviesť v zmluve o spotrebiteľskom úvere aj celkovú výšku a konkrétnu menu spotrebiteľského úveru; úrokovú sadzbu spotrebiteľského úveru; ročnú percentuálnu mieru nákladov a celkovú čiastku, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť; priemernú hodnotu ročnej percentuálnej miery nákladov na príslušný spotrebiteľský úver platnú ku dňu podpisu zmluvy o spotrebiteľskom úvere, zverejnenú podľa § 21 ods. 2 za príslušný kalendárny štvrťrok, čo porušil.
	Inšpektormi SOI boli v dňoch 15.06.2011 a 16.06.2011 uskutočnené kontroly v sídle účastníka konania, pri ktorých bolo preverované dodržanie povinností vyplývajúcich zo zákona o spotrebiteľských úveroch zo strany účastníka konania ako veriteľa. Posúdením Leasingových zmlúv LZF/11/50919 zo dňa 15.03.2011, LZF/11/51020 zo dňa 25.03.2011, LZF/11/51007 zo dňa 25.03.2011, ako aj Zmlúv o spotrebnom úvere č. UZF/11/20631 zo dňa 08.03.2011, UZF/11/51116 zo dňa 13.04.2011 a UZF/11/51185 zo dňa 20.04.2011 bolo zistené, že uvedené zmluvy spĺňajú definíciu zmluvy o spotrebiteľskom úvere v zmysle § 2 písm. d) zákona o spotrebiteľských úveroch.
Účastník konania v Leasingových zmluvách LZF/11/50919 zo dňa 15.03.2011, LZF/11/51020 zo dňa 25.03.2011, LZF/11/51007 zo dňa 25.03.2011 neuviedol celkovú výšku a menu úveru, úrokovú sadzbu, RPMN, celkovú čiastku, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť a priemernú hodnotu RPMN. V troch predložených Zmluvách o spotrebnom úvere č. UZF/11/20631 zo dňa 08.03.2011, UZF/11/51116 zo dňa 13.04.2011 a UZF/11/51185 zo dňa 20.04.2011 neboli uvedené priemerná hodnota RPMN a celková čiastka, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť. Neuvedením vyššie uvedených podstatných náležitosti v zmluvách o spotrebiteľskom úvere bol porušený § 9 ods. 2 písm. g), i), j), y) zákona o spotrebiteľských úveroch.
	Za zistený nedostatok účastník konania ako veriteľ v zmysle § 2 písm. b) zákona o spotrebiteľských úveroch v plnom rozsahu zodpovedá.
Dňa 09.05.2012 bolo vydané rozhodnutie Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj č. U/0488/01/2011, ktorým bola uložená pokuta vo výške 5 000,– € účastníkovi konania ako veriteľovi za porušenie povinnosti vyplývajúcej z § 9 ods. 1 písm. g), i), j), y) zákona o spotrebiteľských úveroch. Proti prvostupňovému rozhodnutiu podal účastník konania odvolanie. Po preskúmaní napadnutého rozhodnutia dospel odvolací správny orgán k záveru o potrebe zrušenia napadnutého rozhodnutia a vrátenia veci prvostupňovému správnemu orgánu na nové konanie z dôvodu nepreskúmateľnosti odôvodnenia napadnutého rozhodnutia, ako aj ďalších pochybení prvostupňového správneho orgánu pri vyhotovovaní predmetného rozhodnutia. Prvostupňový správny orgán opätovne preskúmal podkladový materiál v predmetnej veci v celom rozsahu a odstránil nedostatky vytknuté odvolacím orgánom. Výsledkom nového konania vo veci je rozhodnutie Inšpektorátu SOI v Bratislave pre Bratislavský kraj č. U/0488/01/2011 zo dňa 30.10.2012 o uložení pokuty vo výške 
5 000,-- € účastníkovi konania za porušenie § 9 ods. 2 písm. g), i), j), y) zákona o spotrebiteľských úveroch voči ktorému sa účastník konania odvolal.
Vo svojom odvolaní účastník konania uviedol, že napadnuté rozhodnutie považuje za nezákonné, nepreskúmateľné a vychádzajúce z nesprávne zisteného skutkového stavu veci. Posudzované zmluvy majú obsahovať všetky podstatné náležitosti požadované zákonom o spotrebiteľských úveroch. Prvostupňový správny orgán si opätovne nemal splniť povinnosť vysporiadania sa so všetkými argumentmi účastníka konania, keďže mal v napadnutom rozhodnutí len zopakovať svoju predchádzajúcu argumentáciu. Konaním bola popretá jedna zo základných zásad súkromného práva, konkrétne zásada zmluvnej voľnosti strán a zásada „všetko je dovolené, čo nie je zakázané“, ktorú zdôrazňuje aj čl. 2 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky. Prejavy vôle účastníkov zmluvy musia byť vyjadrené na tej istej listine len v prípade zmluvy o prevode nehnuteľností, resp. v prípade, ak to ustanovuje osobitný predpis. V prípade zmluvy o spotrebiteľskom úvere žiadny predpis túto povinnosť účastníkom zmluvy neukladá, teda prejavy vôle môžu byť vyjadrené aj na viacerých listinách, správny orgán neuviedol jediné ustanovenie právneho predpisu, ktoré by takúto povinnosť účastníkom zmluvy o spotrebiteľskom úvere ukladalo, resp. by takúto prax zmluvným stranám zakazovalo.
Pre kontrolované zmluvy platí, že formulár tvorí neoddeliteľnú súčasť zmluvy, a teda aj jej záväzný obsah. V samotnom formulári je oboma zmluvnými stranami akceptované, že okamihom podpisu zmluvy o spotrebiteľskom úvere sa formulár stáva neoddeliteľnou súčasťou zmluvy a tvorí časť jej obsahu a teda aj jej zákonom stanovené náležitosti. Táto možnosť je pritom zmluvným stranám daná bez ohľadu na to, či sa ich právny vzťah posudzuje podľa Obchodného alebo Občianskeho zákonníka. Predmetný formulár tak neslúži len na poskytovanie informácií o zmluvných podmienkach pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere, ale tvorí aj neoddeliteľnú súčasť príslušnej zmluvy a záväznú časť jej obsahu. Takýto postup je plne v súlade s § 40 Občianskeho zákonníka, resp. § 273 ods. 1 Obchodného zákonníka. Žiadne ustanovenie zákona o spotrebiteľských úveroch neobsahuje odlišnú úpravu tejto otázky, ktorá by mala prednosť pred úpravou obsiahnutou v Občianskom zákonníku. Zmluvným stranám tak nič nebráni, aby na základe vzájomnej dohody uzatvorili písomnú zmluvu tak, že jej podstatné náležitosti budú obsiahnuté vo vzájomne oddelených listinách, netvoriacich spoločne technickú jednotu. Účastník konania v tomto prípade nespochybňuje skutočnosť, že zákon o spotrebiteľských úveroch rozlišuje dva dokumenty, čo však nemá žiadny vplyv na posúdenie formálnej platnosti zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Za nepravdivé a nesprávne považuje účastník konania aj tvrdenie správneho orgánu, že účastníkom konania zvolený spôsob začlenenia formulára do zmluvy možno právne kvalifikovať ako kvázi dodatok k zmluve, keďže obe listiny sú podpísané v ten istý časový okamih, formulár sa stáva neoddeliteľnou súčasťou zmluvy práve okamihom jej podpisu a ide o súčasný prejav vôle, nie o následný krok. Správnym nemá byť ani tvrdenie prvostupňového orgánu, že v tomto prípade nemožno v plnej miere uplatňovať ustanovenia § 40, resp. § 46 Občianskeho zákonníka, keďže uvedené ustanovenia upravujú problematiku, ktorá nie je výslovne riešená v zákone o spotrebiteľských úveroch. Na správne vyriešenie tejto otázky je potrebné vyriešiť ako predbežnú otázku, či všeobecne záväzné právne predpisy umožňujú účastníkom zmluvy zakotviť jej obsah v dvoch samostatných listinných dokumentoch. Na uvedenej skutočnosti nič nemení ani údajné klamlivé opomenutie, príp. údajná nesprávnosť výpočtu niektorých údajov (RPMN, celková výška záväzku). V prípade, ak by sa jednalo o klamlivé opomenutie, malo by to za následok uloženie sankcie podľa zákona o ochrane spotrebiteľa, nie však neplatnosť posudzovanej zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Klamlivé opomenutie v zmysle § 8 ods. 4 zákona o ochrane spotrebiteľa možno uskutočniť len vo vzťahu k výrobku, nie k poskytovanej službe. Ani prípadná nesprávna výška niektorých údajov v rámci zmluvy nemá vplyv na platnosť dohody účastníkov zmluvy, čo výslovne potvrdil aj samotný správny orgán prvého stupňa v odôvodnení napadnutého rozhodnutia. Účastníkom konania použitý postup zaručuje istotu spotrebiteľovi, že veriteľ nezmenil jednostranne podmienky v zmluve oproti podmienkam obsiahnutým vo formulári. Formulár predstavuje zhustený obsah zmluvy o spotrebiteľskom úvere, na základe čoho sa spotrebiteľ rozhoduje, či predmetnú zmluvu s veriteľom uzatvorí alebo nie. Takýto postup je plne v súlade s príslušnými právnymi predpismi Európskej únie, priemerný spotrebiteľ dokáže podľa názoru účastníka konania pochopiť jednoduchú vetu o spojitosti dvoch dokumentov. Takýto postup minimalizuje riziko klamania spotrebiteľa, keď ako súčasť zmluvy určuje obsah dokumentu s ktorým sa spotrebiteľ vopred oboznámil, obsahuje všetky podstatné podmienky poskytnutia úveru a ktorý je po obsahovej stránke totožný s uzatvorenou zmluvou. Účastník konania namieta aj tvrdenia prvostupňového správneho orgánu o tom, že ide o spotrebiteľskú zmluvu spadajúcu pod režim Občianskeho zákonníka, resp. že voľbou Obchodného zákonníka sa obchádza civilno-právny režim ochrany spotrebiteľa. Žiadne ustanovenie slovenského právneho poriadku nezakazuje účastníkom zmluvy uzatvoriť túto zmluvu podľa Obchodného zákonníka vzhľadom na zásadu „čo nie je zakázané, je dovolené“. Účastník konania si síce uvedomuje nutnosť akceptovania ustanovení Občianskeho zákonníka upravujúcich spotrebiteľské zmluvy, čo však neznamená, že účastníci zmluvy nemôžu túto zmluvu uzatvoriť podľa Obchodného zákonníka, aj prípadná existencia zmluvných podmienok, ktoré by upravovali práva a povinnosti spotrebiteľa v rozpore s Občianskym zákonníkom, by nemala za následok neplatnosť dohody zmluvných strán o aplikácií Obchodného zákonníka. V jednotlivých prípadoch môže aplikácia ustanovení Obchodného zákonníka priniesť spotrebiteľovi oveľa výhodnejšiu pozíciu ako v prípade aplikácie Občianskeho zákonníka. Uvedený názor účastník konania uplatnil vo vzťahu k otázke premlčania, keďže všeobecná premlčacia doba je síce dlhšia, ale rovnaká pre obe zmluvné strany. V prípade zmluvy o spotrebnom úvere ide o zmluvu o úvere, ktorá je v zmysle § 261 ods. 3 písm. d) Obchodného zákonníka absolútnym obchodom, na ktorý sa obligatórne aplikujú ustanovenia Obchodného zákonníka. Správny orgán nemal rešpektovať ani § 47 ods. 3 správneho poriadku, keďže odôvodnenie rozhodnutia je nepresvedčivé, nelogické, vnútorne nekonzistentné a nesprávne. Prvostupňový orgán sa nemal relevantným spôsobom vysporiadať ani s podstatnými námietkami a tvrdeniami účastníka konania. Účastník konania žiadnu svoju povinnosť neporušil, preto je aj odôvodnenie uloženej pokuty nesprávne, nepravdivé a v rozpore so skutkovým a právnym stavom. Účastník konania navrhol zrušenie napadnutého rozhodnutia, príp. vrátenie veci prvostupňovému správnemu orgánu na nové konanie a rozhodnutie. V ostatných podrobnostiach odkázal na odôvodnenie svojho odvolania zo dňa 25.05.2012.
	K tomu odvolací orgán uvádza, že po preskúmaní obsahu spisového materiálu nezistil dôvod na zmenu alebo zrušenie napadnutého rozhodnutia. Skutočnosti uvedené v odvolaní nezbavujú účastníka konania zodpovednosti za kontrolou presne a spoľahlivo zistené porušenie § 9 ods. 2 písm. g), i), j), y) zákona o spotrebiteľských úveroch, a to z dôvodov uvedených nižšie v rámci odôvodnenia rozhodnutia. 
	Podľa § 9 ods. 1 zákona č. 129/2010 Z.z., v znení neskorších predpisov, zmluva o spotrebiteľskom úvere musí mať písomnú formu. Každá zmluvná strana dostane najmenej jedno jej vyhotovenie v listinnej podobe alebo na inom trvanlivom médiu, ktoré je dostupné spotrebiteľovi.
	Podľa § 9 ods. 2 zákona č. 129/2010 Z.z., zmluva o spotrebiteľskom úvere okrem všeobecných náležitostí podľa Občianskeho zákonníka musí obsahovať tieto náležitosti:
g) celkovú výšku a konkrétnu menu spotrebiteľského úveru a podmienky upravujúce jeho čerpanie,
i) úrokovú sadzbu spotrebiteľského úveru, podmienky, ktoré upravujú jej uplatňovanie, index alebo referenčnú úrokovú sadzbu, na ktorý je výška úrokovej sadzby spotrebiteľského úveru naviazaná, ako aj časové obdobia, v ktorých dochádza k zmene výšky úrokovej sadzby spotrebiteľského úveru, podmienky a spôsob vykonania tejto zmeny; ak sa za rôznych podmienok uplatňujú rôzne úrokové sadzby spotrebiteľského úveru, uvádzajú sa tieto informácie o všetkých uplatniteľných úrokových sadzbách spotrebiteľského úveru,
j) ročnú percentuálnu mieru nákladov a celkovú čiastku, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť, vypočítané na základe údajov platných v čase uzatvorenia zmluvy o spotrebiteľskom úvere; uvedú sa všetky predpoklady použité na výpočet tejto ročnej percentuálnej miery nákladov,
y) priemernú hodnotu ročnej percentuálnej miery nákladov na príslušný spotrebiteľský úver platnú k dňu podpisu zmluvy o spotrebiteľskom úvere, zverejnenú podľa § 21 ods. 2 za príslušný kalendárny štvrťrok; platnou priemernou hodnotou ročnej percentuálnej miery nákladov na príslušný spotrebiteľský úver pri zmluvách o spotrebiteľskom úvere uzatvorených do 15 kalendárnych dní po zverejnení priemernej hodnoty ročnej percentuálnej miery nákladov za príslušný kalendárny štvrťrok je priemerná hodnota ročnej percentuálnej miery nákladov na príslušný spotrebiteľský úver za predchádzajúci kalendárny štvrťrok.
Podstatný význam pre zabezpečenie ochrany spotrebiteľa vo finančných zmluvných vzťahoch má dostatočné množstvo informácií o podmienkach úveru, nákladoch a záväzkoch, ktoré z neho vyplývajú. Požiadavka písomnej formy zmluvy o spotrebiteľskom úvere vyplýva z nutnosti nastolenia právnej istoty v zmluvných vzťahoch a z nutnosti zabezpečenia dôkazov pre prípadné budúce spory. Zmluva o úvere by predovšetkým mala zrozumiteľným, jednoznačným a stručným spôsobom poskytovať všetky potrebné informácie, aby sa mohol spotrebiteľ oboznámiť so svojimi právami a povinnosťami, ktoré mu z nej vyplývajú.
	Pri kontrolách SOI uskutočnených v dňoch 15.-16.06.2011 so zameraním na dodržiavanie ustanovení zákona o spotrebiteľských úveroch zo strany účastníka konania ako veriteľa bolo zistené, že účastník konania v 3 posudzovaných leasingových zmluvách a v 3 zmluvách o spotrebnom úvere neuviedol všetky zákonom požadované náležitosti. Odvolací orgán po oboznámení sa s námietkami účastníka konania zastáva názor, že pre posúdenie prípadu nie sú rozhodujúce informácie, ktoré spoločnosť poskytuje v rámci predzmluvných informácií, keďže zistené nedostatky sa týkajú priamo uzatvorených zmlúv o spotrebiteľskom úvere. Je neprípustné, aby niektoré z obligatórnych náležitosti zmluvy o spotrebiteľskom úvere upravené kogentnými ustanoveniami zákona o spotrebiteľských úveroch boli obsiahnuté len v predzmluvnom formulári, keďže takýto postup neumožňuje osobitná právna úprava, ktorá upravuje samostatne účel, ako aj náležitosti predzmluvného formulára a zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Podľa názoru odvolacieho správneho orgánu takémuto konaniu nie je možné priznať právnu ochranu pre rozpor s požiadavkami dobrej viery a čestnej obchodnej praxe a to z nasledujúcich dôvodov. 
	Všetky posudzované zmluvy majú v predmetnom prípade charakter spotrebiteľských zmlúv v zmysle § 52 a nasl. Občianskeho zákonníka. Pri týchto zmluvách sa vychádza z interpretačného pravidla dobromyseľného spotrebiteľa, ktorému bola predložená vopred naformulovaná zmluva (§ 35 Občianskeho zákonníka). Právny vzťah medzi zmluvnými stranami založený zmluvou o úvere za predpokladu, že ide o obchodovanie s úverovými prostriedkami s osobami na nepodnikateľský účel, je nevyhnutné posudzovať podľa zákona č. 129/2010 Z.z. o spotrebiteľských úveroch bez ohľadu na to, že zmluva o úvere je tzv. absolútny obchod (§ 261 ods. 3 písm. d) Obchodného zákonníka). Potreba posudzovania spotrebiteľského právneho vzťahu medzi účastníkmi zmluvy podľa ustanovení Občianskeho zákonníka a príslušných ustanovení zákona o spotrebiteľských úveroch a nie podľa všeobecnej právnej úpravy obsiahnutej v Obchodnom zákonníku sa premietla aj do rozhodovacej činnosti súdov v Slovenskej republike (napr. rozsudok Krajského súdu v Trnave č. k. 24Co/130/2011 zo dňa 06.03.2012). Súd v tomto prípade dôvodil použitím zásady lex specialis derogat lex generalis, podľa ktorej špeciálna právna úprava, ktorou je v danom prípade zákon č. 129/2010 Z.z. o spotrebiteľských úveroch, ako i ust. § 52 a nasl. Občianskeho zákonníka, má prednosť pred všeobecnou, ktorou je Obchodný zákonník.
	Zásada zmluvnej voľnosti strán, ako aj ústavnoprávna zásada „všetko je dovolané, čo nie je zakázané“, sú aplikovateľné v miere, akej to umožňuje vzhľadom na charakter posudzovaného prípadu právna úprava ochrany spotrebiteľa, ktorá v Občianskom zákonníku, zákone o spotrebiteľských úveroch a zákone o ochrane spotrebiteľa stanovuje konkrétne povinnosti pre dodávateľa s cieľom poskytnutia ochrany slabšej strane v zmluvnom vzťahu. Predmetné zmluvy neboli posudzované z hľadiska ich možnej platnosti, na čo konajúci správny orgán nebol v rámci svojich kompetencii ani oprávnený, preto neobstojí poukaz účastníka konania na dodržanie písomnej formy zmluvy, ako aj ostatných požiadaviek platnosti zmluvy, predovšetkým skutočnosti, že prejavy vôle zmluvných strán boli vyjadrené na viacerých listinách, čo Občiansky zákonník umožňuje. Predmetom tohto konania je postih za neuvedenie všetkých zákonom požadovaných náležitosti v posudzovaných zmluvách o spotrebiteľskom úvere, pričom pre prejednanie veci považuje správny orgán za dôležité zohľadnenie skutočnosti, že to bol práve účastník konania, ktorý bol povinný do obsahu návrhov zmlúv začleniť všetky obligatórne náležitosti. Neobstojí preto tvrdenie účastníka konania, že sa na zahrnutí niektorých podstatných náležitostí zmluvy o spotrebiteľskom úvere do predzmluvného formulára dohodol so spotrebiteľom, keďže bolo jeho povinnosťou predložiť taký návrh zmluvy, ktorý by umožňoval spotrebiteľovi oboznámiť sa pred podpisom zmluvy zrozumiteľným, jednoznačným spôsobom o všetkých skutočnostiach, ktoré požaduje osobitná právna úprava a teda vytvoril predpoklady na kvalifikované rozhodnutie spotrebiteľa na základe dôkladnej znalosti podmienok zmluvného vzťahu. Ustanovenie § 273 ods. 1 Obchodného zákonníka na základe ktorého účastník konania časť obsahu zmluvy včlenil do predzmluvného formulára, ktorý mal tvoriť neoddeliteľnú súčasť zmluvy, nemožno použiť a aplikovať na posudzované prípady zmlúv o spotrebiteľskom úvere práve z dôvodu takýto postup by vzhľadom na obligatórny charakter náležitostí zmluvy viedol k porušeniu zákonného zákazu nekalých obchodných praktík. Samotný prvostupňový orgán už vo svojom rozhodnutí správne rozvinul úvahu o použití úpravy klamlivého konania v § 8 ods. 4 zákona o ochrane spotrebiteľa, ktorý zakazuje nevhodným spôsobom poskytovať spotrebiteľovi podstatné informácie potrebné pre kvalifikované rozhodnutie spotrebiteľa o obchodnej transakcii. Kontrolný orgán teda nespochybňuje možnosť dodávateľa predkladať návrhy zmlúv, ktorých súčasťou sú aj prílohy, ale poukazuje na skutočnosť, že uvádzanie podstatných skutočností o zmluvnom vzťahu (teda aj obligatórnych náležitosti zmluvy) v prílohe zmluvy je zákonom zakázané. Podobné úvahy pri posudzovaní dôležitosti umiestnenia podstatných náležitosti v uzatváranej zmluvy možno nájsť napr. aj v Rozhodnutí Ústavného súdu ČR zo dňa 15.06.2009, č. k. I.ÚS 342/09. Odvolací orgán v tomto prípade zároveň poukazuje na odlišnosť postavenia a významu predzmluvného formulára a zmluvy o spotrebiteľskom úvere v štádiu dojednávania zmluvného vzťahu. Podstatou predzmluvných informácií je zabezpečenie dostatku informácií pre spotrebiteľa na to, aby sa mohol rozhodnúť na základe úplnej znalosti veci, mal pred uzavretím zmluvy o úvere primerané informácie o podmienkach a nákladoch spojených s úverom a o povinnostiach, ktoré si môže pred podpisom zmluvy zvážiť. Zmluva o úvere má odlišný právny režim a aj záväznosť pre spotrebiteľa vzhľadom na úpravu práv a povinností zmluvných strán v právnom vzťahu. Inkorporovanie niektorých podstatných náležitosti zmluvy o spotrebiteľskom úvere do prílohy k zmluve považuje správny orgán za neprípustné aj z dôvodu, že prílohy zmluvy sú štandardne vyhradené pre vedľajšie menej podstatné zmluvné podmienky, ktorými zmluvné strany iba doplňujúcim spôsobom upravujú svoj zmluvný vzťah a nie pre údaje ako sú celková výška a mena úveru, úroková sadzba, RPMN, priemerná RPMN, ktorých absenciu spája zákon s bezúročnosťou a bezpoplatkovosťou úveru.
	Ohľadom tvrdenia prvostupňového orgánu, že predzmluvný formulár tvorí akýsi „kvázi“ dodatok k zmluve, odvolací orgán uvádza, že nesúhlasí s týmto tvrdením prvostupňového správneho orgánu, keďže počas šetrenia neboli zistené skutočnosti, ktoré by nasvedčovali tomu, že by sa predzmluvný formulár stal súčasťou zmluvy až po jej uzatvorení, to však nemá vplyv na konečný záver správneho orgánu o porušení § 9 ods. 2 písm. g), i), j), y) zákona o spotrebiteľských úveroch. Za správny však považuje odvolací orgán názor prvostupňového orgánu na to, že § 40 a 46 Občianskeho zákonníka sa použijú na posudzovaný prípad len v miere, v akej to umožňuje osobitná právna úprava v zákone o spotrebiteľských úveroch. K námietkam účastníka konania vo vzťahu ku klamlivému opomenutiu je potrebné opakovane uviesť, že správny orgán nie je oprávnený sa vyjadrovať k otázke platnosti predmetných zmlúv, aj keď sa bol pri posudzovaní veci povinný zaoberať aj vo veci aplikovateľnými ustanoveniami o právnych úkonoch a o spotrebiteľských zmluvách v zmysle Občianskeho zákonníka. V rámci správnej úvahy bol však správny orgán povinný zohľadniť aj iné ustanovenia právnych predpisov a to z pohľadu toho, či postup účastníka konania, ktorý začlenil podstatné náležitosti zmluvy o úvere len do predzmluvného formulára tvoriace prílohu zmluvy, nie je zakázaný. V súvislosti s namietanou aplikáciou úpravy nekalých obchodných praktík na oblasť služieb správny orgán uvádza, že vychádzal nielen z  § 7 ods. 2 písm. a), b) zákona o ochrane spotrebiteľa, tzv. generálnej klauzuly pre oblasť nekalých obchodných praktík, z ktorého je zrejmá možnosť použitia obchodných praktík aj na oblasť služieb a teda aj vôla zákonodarcu pri preberaní Smernice Európskeho Parlamentu a Rady 2005/29/ES, ale aj z cieľov, ktoré uvedená smernica sleduje. Tento postup správny orgán podporuje judikatúrou Súdneho dvora v zmysle ktorej „smernica je záväzná pre každý členský štát, ktorému je určená, a to vzhľadom na výsledok, ktorý sa má dosiahnuť, pričom sa voľba foriem a metód ponecháva vnútroštátnym orgánom. Hoci toto ustanovenie ponecháva členským štátom možnosť voľby spôsobov a prostriedkov na zabezpečenie, že smernica je implementovaná, táto sloboda nemá vplyv na povinnosť všetkých členských štátov, ktorým je smernica určená, prijať, v rámci ich vnútroštátnych právnych poriadkov všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili, že smernica je plne účinná v súlade s cieľom, ktorý sleduje“, „avšak povinnosť členských štátov vyplývajúca zo smernice dosiahnuť výsledok stanovený smernicou a ich povinnosť podľa článku 5 Zmluvy prijať všetky primerané opatrenia, všeobecné alebo konkrétne, s cieľom zabezpečiť splnenie tejto povinnosti, je záväzná pre všetky orgány členských štátov, v rámci ich jurisdikcie, vrátane súdov. Z toho vyplýva, že pri aplikácii vnútroštátneho práva a najmä ustanovení vnútroštátneho práva zavedených osobitne s cieľom implementovať smernicu (v prejednávaných veciach 76/207), je vnútroštátny súd povinný vykladať svoje vnútroštátne právo vo svetle znenia a účelu smernice s cieľom dosiahnuť výsledok podľa tretieho odseku článku 189“  
V tejto súvislosti tiež správny orgán poukazuje na ďalší rozsudok Súdneho dvora, v zmysle ktorého „po tretie, je potrebné pripomenúť, že keď sa vykladá a aplikuje vnútroštátne právo, každý vnútroštátny súd musí predpokladať, že štát mal v úmysle v plnom rozsahu splniť povinnosti vyplývajúce z príslušnej smernice. Ako uviedol Súdny dvor v rozsudku v prípade 106/89 Marleasing v La Commercial Internacional de Alimentación [1990] ECR I-4135, bod 8, pri použití vnútroštátneho práva, či dotknuté ustanovenia boli prijaté pred alebo po smernici, vnútroštátny súd je povolaný interpretovať ho v čo najväčšej možnej miere, vo svetle znenia a účelu smernice, aby dosiahol cieľ sledovaný smernicou v súlade s odsekom 3 článku 189 Zmluvy. Zásada výkladu v súlade so smernicami musí byť dodržiavaná najmä tam, kde vnútroštátny súd zvažuje, ako v prejednávanej veci, či skôr účinné ustanovenia vnútroštátneho práva spĺňajú požiadavky príslušnej smernice“.
	V podanom odvolaní poukázal účastník konania na nerešpektovanie § 47 ods. 1 a 3 správneho poriadku pri vysporiadaní sa správneho orgánu s námietkami účastníka konania uvedenými v jeho vyjadreniach. K týmto výhradám účastníka konania je potrebné uviesť, že odôvodnenie rozhodnutia tvorí jeden celok a jeho jednotlivé časti nemožno posudzovať izolovane. Po vyhodnotení odôvodnenia rozhodnutia ako celku nemožno dospieť k záveru o jeho nedostatočnej odôvodnenosti. Odvolací orgán preto zastáva názor, že prvostupňový správny orgán v predmetnom rozhodnutí náležite odôvodnil právne závery, ku ktorým dospel pri posudzovaní prípadu, poukázal na konkrétne ustanovenia zákona o spotrebiteľských úveroch a zákona o ochrane spotrebiteľa, ktoré aplikoval na daný prípad, ako aj sa primerane vysporiadal v napadnutom rozhodnutí s právnou argumentáciou účastníka konania. Odvolací orgán po oboznámení sa s napadnutým rozhodnutím považuje rozhodnutie za dostatočne odôvodnené a to aj pre účel založenia obrany účastníka konania v rámci správneho konania. Po preskúmaní napadnutého prvostupňového rozhodnutia nemožno súhlasiť ani s názorom účastníka konania, že by sa prvostupňový správny orgán v novom konaní neriadil právnym názorom odvolacieho orgánu vyplývajúcim z rozhodnutia č. SK/0349/99/2012 zo dňa 03.09.2012.
Účastník konania preto plne zodpovedá za protiprávny skutkový stav zistený v čase kontroly SOI a to bez ohľadu na dôvody a skutočnosti, ktoré uviedol vo svojom odvolaní. Odvolací orgán sa tiež zaoberal vyhodnotením skutočností, ktoré boli podľa názoru prvostupňového správneho orgánu dôvodom uloženia sankcie v stanovenej výške. Prvostupňový správny orgán pri určovaní výšky postihu prihliadol na charakter a závažnosť zisteného protiprávneho konania, ako aj na jeho možné následky. Z hľadiska dĺžky trvania je potrebné poukázať na skutočnosť, že predmetom kontroly boli náhodne vybrané zmluvy o spotrebiteľskom úvere uzatvorené v období od 08.03.2011 do 20.04.2011. Čo sa týka následkov protiprávneho konania, správny orgán vychádzal z predpokladu, že chýbajúce podstatné náležitosti v zmluve o spotrebiteľskom úvere podľa § 9 ods. 2 písm. g), i), j), y) zákona o spotrebiteľských úveroch majú zásadný význam v ochrane spotrebiteľa a majú mu zabezpečiť právnu istotu v otázke podmienok spotrebiteľského úveru, nákladoch a záväzkoch. Nedodržanie požiadaviek odbornej starostlivosti zo strany účastníka konania je spôsobilé podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu  k poskytovanej finančnej službe.
Na základe hore uvedených skutočností pokladá odvolací orgán skutkový stav za spoľahlivo zistený a jeho protiprávnosť za nepochybne preukázanú a preto nezistil v odvolacom konaní dôvod na zrušenie alebo zmenu napadnutého rozhodnutia. Výšku uloženej pokuty pokladá za primeranú zistenému skutkovému stavu. 
Podľa § 23 ods. 2 písm. ba) bod 4 zákona č. 129/2010 Z.z. o spotrebiteľských úveroch a iných úveroch a pôžičkách a o zmene a doplnení niektorých zákonov, veriteľovi alebo finančnému agentovi, ktorý poruší povinnosti ustanovené v § 9 a 10 cit zákona, je orgán kontroly oprávnený uložiť mu pokutu do 70 000 eur a pri opakovanom alebo závažnom nedostatku až do výšky 140 000 eur.
Orgán kontroly pri ukladaní sankcie prihliada na závažnosť, rozsah, dĺžku trvania, následky a povahu zistených nedostatkov.
Pri určení výšky pokuty bolo prihliadnuté na to, že došlo k výraznému zásahu do ochrany práv spotrebiteľov pri poskytovaní spotrebiteľských úverov. Zákon o spotrebiteľských úveroch v § 9 uvádza náležitosti písomnej zmluvy o spotrebiteľskom úvere za účelom poskytnutia dostatočnej právnej ochrany spotrebiteľovi. Účastník konania však v posudzovaných leasingových zmluvách neuviedol celkovú výšku a menu úveru, úrokovú sadzbu, RPMN, celkovú čiastku, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť a priemernú hodnotu RPMN; v predložených zmluvách o spotrebnom úvere neboli uvedené priemerná hodnota RPMN a celková čiastka, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť. Dôležitosť daných náležitosti zmluvy o spotrebiteľskom úvere podčiarkuje aj ochrana poskytnutá zo strany zákonodarcu, ktorý v prípade absencie uvedených náležitosti zbavuje úver poplatkov a aj samotného úroku. Pri určovaní výšky pokuty vzal správny orgán do úvahy to, že účel právnych predpisov poskytujúcich spotrebiteľom, záujemcom o úver, právo na informácie a istotu pri uzatváraní zmluvných vzťahov týkajúcich sa poskytnutia spotrebiteľského úveru, nebol z dôvodu porušenia povinnosti splnený. Od účastníka konania vzhľadom na jeho podnikanie a ponúkané služby, je pritom možné očakávať, že koná profesionálne a so znalosťou ponúkaných služieb a v súlade s požiadavkami vyplývajúcimi z relevantných predpisov, čo zodpovedá poctivému prístupu v podnikaní. Z hľadiska následkov konania správny orgán poukázal na skutočnosť, že neuvedenie všetkých zákonom požadovaných údajov neumožňuje spotrebiteľom riadne zoznámenie sa s ponukou úveru, ako aj nezabezpečuje právnu istotu v otázke podmienok spotrebiteľského úveru, nákladoch a záväzkoch.
Nesplnením si vyššie uvedenej povinnosti voči spotrebiteľovi nebol naplnený účel sledovaný zákonom o spotrebiteľských úveroch, ktorým je regulácia vzťahov medzi veriteľom a spotrebiteľom tak, aby bola zabezpečená dostatočná ochrana spotrebiteľa pri ponuke a poskytovaní spotrebiteľského úveru. Správny orgán má za to, že pokuta uložená vo výške stanovenej prvostupňovým správnym orgánom je s prihliadnutím na zákonom stanovené medze a hľadiská pokutou primeranou a zároveň pokutou zodpovedajúcou zistenému protiprávnemu stavu a charakteru porušenia zákona.
Podkladom pre vydanie rozhodnutia bol presne a spoľahlivo zistený skutkový stav veci na základe čoho odvolací orgán podľa § 59 ods. 2  správneho poriadku odvolanie zamieta ako nedôvodné.
     Zároveň upozorňujeme účastníka konania, že pokutu uloženú I. st. rozhodnutím je povinný uhradiť do 15 dní odo dňa doručenia tohto rozhodnutia priloženou poštovou poukážkou alebo príkazom na úhradu na účet: Štátna pokladnica, č. ú.: 7000065068, numerický kód-8180, VS-04880111.

Poučenie: Rozhodnutie o odvolaní je konečné a proti  tomuto  rozhodnutiu  odvolanie  nie je  prípustné. V prípade  nezaplatenia uloženej  pokuty  v stanovenej lehote bude jej plnenie vymáhané. Rozhodnutie je preskúmateľné súdom.