Slovenská obchodná inšpekcia
Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, Prievozská 32, 820 07 Bratislava, P.O.BOX 5

číslo: U/0496/01/2011                                                                  		dátum:17.01.2012

R O Z H O D N U T I E

Inšpektorát  Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, ako príslušný  orgán kontroly  (ďalej len „orgán kontroly“), v zmysle  § 23 ods.1 zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov, v súlade s § 46 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní, v znení neskorších predpisov, 

rozhodol  takto:

účastníkovi konania: IMPULS-LEASING Slovakia, a.s., Štetinova 4, 811 06 Bratislava,                                    IČO: 36 745 804,

pre porušenie povinnosti veriteľa

•	postupovať pri výpočte ročnej percentuálnej miery nákladov podľa § 19 – inšpektori SOI pri kontrole vykonanej v dňoch 13.09.2011,14.09.2011 a 03.11.2011 v sídle účastníka konania zistili, že  v troch  predložených predzmluvných  formulároch, poskytujúcich štandardné európske informácie o spotrebiteľských úveroch, priložených k uzatvoreným zmluvám o poskytnutí spotrebného úveru ako aj v samotných zmluvách  (zmluva č.LZC/11/40178 zo dňa 20.07.2011, zmluva č.LZC/11/40183 zo dňa 28.07.2011, zmluva č.LZC/11/40175 zo dňa 19.07.2011 ) bola nesprávne uvedená hodnota ročnej percentuálnej miery nákladov, nakoľko vo výpočte nebolo zahrnuté do celkových nákladov ako náklady spotrebiteľa spojené s úverom -havarijné poistenie,

čím došlo k porušeniu § 19 ods. 2 zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov,

ukladá

podľa § 23 ods. 2 písm. bb) bod 4. cit. zákona pokutu vo výške 500,00 €
(slovom päťsto eur)

Pokutu je účastník konania povinný zaplatiť do 15 dní od právoplatnosti tohto rozhodnutia priloženou poštovou poukážkou alebo príkazom na úhradu na účet: Štátna pokladnica, Bratislava, č. ú. 7000065068/8180, KS-379, VS-04960111

O d ô v o d n e n i e

V dňoch 13.09.2011,14.09.2011 a 03.11.2011 vykonali inšpektori SOI kontrolu veriteľa v sídle spoločnosti IMPULS-LEASING Slovakia s.r.o., Štetinova 4, Bratislava, zameranú na kontrolu dodržiavania povinností ustanovených v zákone č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov (ďalej len „zákon o spotrebiteľských úveroch“).

Pri výkone kontroly bolo zistené, že v troch  predložených predzmluvných  formulároch, poskytujúcich štandardné európske informácie o spotrebiteľských úveroch, priložených k uzatvoreným zmluvám o poskytnutí spotrebného úveru, ako aj v samotných zmluvách, bola nesprávne uvedená hodnota ročnej percentuálnej miery nákladov (ďalej len „RPMN“). Vo výpočte nebolo zahrnuté do celkových nákladov ako náklady spotrebiteľa spojené s úverom -havarijné poistenie: 
•	zmluva č. LZC/11/40178 zo dňa 20.07.2011 uvedená výška RPMN 20,96 %, správna hodnota 41,72 %
•	zmluva č. LZC/11/40183 zo dňa 28.07.2011 uvedená výška RPMN 13,86 %, správna hodnota 21,85 %
•	zmluva č. LZC/11/40175 zo dňa 19.07.2011 uvedená výška RPMN 7,46 %, správna hodnota 13,28 %

Uvedeným konaním došlo k porušeniu § 19 ods. 2 zákona  o spotrebiteľských úveroch, za ktoré zodpovedá spoločnosť IMPULS-LEASING Slovakia, a.s., so sídlom Štetinova 4, 811 06 Bratislava, IČO: 36 745 804 (ďalej len „účastník konania“).

Na základe zisteného porušenia zákona bolo účastníkovi konania listom zo dňa 10.11.2011 zaslané oznámenie o začatí správneho konania, doručeným  dňa 15.11.2011. 

V zmysle § 33 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní, v znení neskorších predpisov, má účastník konania možnosť v stanovenej lehote podať vyjadrenie k dôvodu konania. Orgánu kontroly  bolo dňa 24.11.2011 doručené „Vyjadrenie veriteľa k Oznámeniu o začatí správneho konania o uložení pokuty“.  Účastník konania v ňom uviedol, že havarijné poistenie, ktoré sám sprostredkováva v niektorých prípadoch, je súčasťou splátky spotrebiteľského úveru, nespĺňa dikciu ustanovenia § 2 písm. g) o spotrebiteľských úveroch, pretože nie je podmienkou pre poskytnutie služby, ani podmienkou na jej poskytnutie za stanovených podmienok.

V zmysle čl. 5 písm. e) Všeobecných zmluvných podmienok veriteľa môže spotrebiteľ uzatvoriť vlastné havarijné poistenie podľa svojho vlastného uváženia a z tohto dôvodu nemožno teda považovať havarijné poistenie za doplnkovú službu v zmysle § 2 písm. g) zákona o spotrebiteľských úveroch. Účastník konania má za to, že zahrnutím havarijného poistenia do celkových nákladov spotrebiteľa, ako nákladov spojených so spotrebiteľským úverom, je spotrebiteľ priamo zavádzaný v otázke výšky jeho nákladov, a to práve z dôvodu, že ak uzatvorí vlastné havarijné poistenie (pretože existencia havarijného poistenia je v zásade povinná), náklady spotrebiteľa na poistné sa nedostanú do výpočtu celkových nákladov a RPMN. Spotrebiteľ sa tak môže mylne domnievať, že jeho náklady na spotrebiteľský úver sú nižšie, ak predmet financovania havarijne poistí sám. Zahrnutím havarijného poistenia do RPMN a   v niektorých prípadoch nie, dochádza pri RPMN k porovnaniu neporovnateľných parametrov, keďže v jednom prípade sú vo výpočte RPMN zahrnuté dve služby (úver a havarijné poistenie) a v druhom len jedna služba (úver). Dôsledok zahrnutia havarijného poistenia do výšky RPMN pritom priamo diskriminuje havarijné poistenie  poskytované veriteľom, pretože vytvára u spotrebiteľa mylné zdanie, že ponuky veriteľa, obsahujúce aj službu havarijného poistenia, sú pre spotrebiteľa finančne nevýhodnejšie.

Účastník konania zastáva názor, že ak RPMN má byť jednoznačný údaj pre spotrebiteľa, ktorým si má porovnať rôzne ponuky úverov, nie je možné, aby sa do výpočtu zahŕňalo aj havarijné poistenie, pretože potom údaj o RPMN stráca svoju vypovedaciu hodnotu a prestáva plniť úlohu porovnávacieho činiteľa. V závere svojho vyjadrenia účastník konania vyjadril pochybnosť nad skutočnosťou, prečo by malo mať povinné zmluvné poistenie iný právny režim ako havarijné, keďže sa povinné zákonné poistenie do RPMN nezapočítava.

Čo sa týka účastníkom konania prezentovaného hodnotenia ustanovenia zákona o podmienke započítavania havarijného poistenia, ako doplnkovej služby, do celkových nákladov spotrebiteľa spojených so spotrebiteľským úverom, a tým aj jej premietnutia do výpočtu RPMN ako nesprávneho (neprezentujúceho RPMN ako kvalifikovanú porovnávaciu veličinu), orgánu kontroly neprináleží posudzovať zámer zákonodarcu ani skutočnosť, či ten-ktorý zákon účinne rieši ním upravovanú problematiku.

K vyjadreniu účastníka konania orgán kontroly uvádza, že k tomu, aby mal spotrebiteľ k dispozícii jednoznačné, prehľadné a nezavádzajúce základné informácie o zmluvných podmienkach týkajúce sa predmetného úveru, musí mať ucelenú predstavu o celkových nákladoch spojených s úverom, celkovej čiastke, ktorú musí zaplatiť a  za účelom zabezpečenia objektívneho porovnania rovnakého druhu spotrebiteľského úveru od rôznych veriteľov o správnej hodnote RPMN. Tým, že účastník konania nezahrnul do výpočtu RPMN v predmetných posudzovaných zmluvách (č. LZC/11/40178, č. LZC/11/40183, č. LZC/11/40175) havarijné poistenie, nezabezpečil spotrebiteľovi reálnu predstavu o poskytovanom úvere zodpovedajúcu skutočnosti, na základe ktorej by mohol prijať kvalifikované rozhodnutie.

Orgán kontroly sa nestotožňuje s názorom účastníka konania, že zahrnutím havarijného poistenia do celkových nákladov a v dôsledku toho aj jeho premietnutie v RPMN zavádza  a diskriminuje veriteľa v prípadoch, ak sám havarijné poistenie sprostredkúva. V zmysle ustanovení §  4 v spojení s § 7 zákona o spotrebiteľských úveroch je veriteľ povinný poskytnúť všetky zákonom taxatívne určené informácie, pričom musí postupovať voči spotrebiteľovi s odbornou starostlivosťou, takže náležité objasnenie všetkých okolností a podmienok poskytovaného úveru zabraňuje možnosti vyvolania určitých mylných predstáv spotrebiteľa o podmienkach úveru  a diskriminácie veriteľa pri poskytovaní úveru so súčasným dojednaním havarijného poistenia.

Z predložených písomných podkladov je zrejmé, že k podpisu boli predložené spotrebiteľom návrhy poistnej zmluvy s označením príslušného čísla uzavretej leasingovej zmluvy, v ktorých vystupuje účastník konania ako splnomocnený zástupca poistiteľa a  inkasant. K ich podpisu prišlo v rovnakom čase ako k podpisu samotnej úverovej zmluvy, teda účastník konania poznal výšku jednotlivých splátok dojednaného poistného (keďže ho sám sprostredkoval) – išlo teda o náklady, ktoré mu boli známe tak, ako to predpokladá ustanovenie  § 2 písm. g) zákona o spotrebiteľských úveroch a danú povinnosť uzavrieť havarijné, ako aj poistenie finančnej straty od spotrebiteľa, vyžadoval ako zabezpečenie úveru deklarované v bode 2. písm. H formulár poskytujúceho štandardné európske informácie o spotrebiteľských úveroch, ako aj vo svojich Všeobecných podmienkach.

Z hľadiska povinnosti započítania účastníkom konania vyžadovaného havarijného poistenia do celkových nákladov a od nich sa odvíjajúcich veličín, nie je určujúca skutočnosť či účastník konania poistenie sprostredkováva, resp. inkasuje v prospech poisťovne, relevantná je skutočnosť, že vždy ide o náklady hradené samotným spotrebiteľom a tieto mu vznikajú v súvislosti s požiadavkou poskytovateľa služby.

Pokiaľ ide o povinné zmluvné poistenie, toto nie je doplnkovou službou súvisiacou so zmluvou o spotrebiteľskom úvere. Daná povinnosť vychádza priamo z ustanovenia § 3 ods. 1 zákona č. 381/2011 Z. z. o povinnom zmluvnom poistení zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorového vozidla. Náklady na toto poistenie teda nie sú súčasťou celkových nákladov spotrebiteľa spojených so spotrebiteľským úverom, na základe čoho nie sú premietnuté ani v RPMN.

Vzhľadom k vyššie uvedenému hodnotí orgán dozoru námietky účastníka konania ako právne irelevantné, uvedené v snahe zbaviť sa zodpovednosti za zistené a preukázané porušenie zákona.

V zmysle § 19 ods. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch na účely výpočtu RPMN sa použijú celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom, s výnimkou poplatkov, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť za nedodržanie akýchkoľvek záväzkov ustanovených v zmluve o úvere a iných poplatkov, okrem kúpnej ceny, ktorú je spotrebiteľ povinný zaplatiť za kúpu alebo uskutočnenie služieb bez ohľadu na to, či sa operácia vykoná v hotovosti alebo na úver. Pričom celkovými nákladmi spojenými s úverom sa podľa výkladového ustanovenia § 2 písm. g) zákona o spotrebiteľských úveroch rozumejú všetky náklady, vrátane úrokov, provízií, daní a poplatkov akéhokoľvek druhu, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť v súvislosti so zmluvou o spotrebiteľskom úvere a ktoré sú veriteľovi známe, do celkových nákladov patria aj náklady na doplnkové služby súvisiace so zmluvou o spotrebiteľskom úvere, a to najmä poistné, ak spotrebiteľ musí navyše uzavrieť zmluvu o poskytnutí takejto doplnkovej služby, aby získal spotrebiteľský úver alebo aby ho získal za ponúkaných podmienok

Orgán kontroly preskúmal skutkový stav v celom rozsahu a dospel k záveru, že protiprávny skutkový stav bol spoľahlivo preukázaný, nakoľko účastník konania nepostupoval pri výpočte RPMN v súlade s § 19 ods. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch), keď do celkových nákladov spojených so spotrebiteľským úverom nezahrnul náklady doplnkovej služby - havarijné poistenie v súlade s definíciou výkladového ustanovenia § 2 písm. g) cit. zákona.

Za porušenie povinnosti, ak veriteľ nepostupuje pri výpočte RPMN podľa § 19  zákona o spotrebiteľských úveroch, je oprávnený orgán kontroly v zmysle § 23 ods. 2 písm. bb) bod 4 cit. zákona veriteľovi uložiť pokutu  do výšky 70.000,00 € a pri opakovanom alebo závažnom nedostatku až do výšky 140.000,00 €. 

Orgán kontroly pri ukladaní sankcie prihliadal na  závažnosť,  rozsah, trvanie a následky protiprávneho konania, s prihliadnutím na povahu zisteného nedostatku, keď konaním účastníka konania  došlo k  zásahu do ochrany práv spotrebiteľa pri poskytovaní spotrebiteľských úverov a zároveň vzal do úvahy i skutočnosť, že išlo o prvé zistené porušenie zákona o spotrebiteľských úveroch.         

RPMN možno chápať ako určitého „poradcu“ pri výbere z viacerých alternatív úverov, jej porovnaním pri rôznych spotrebiteľských úveroch ľahko spotrebiteľ určí, ktorý je pre neho výhodnejší, pričom platí pravidlo, čím nižšia RPMN, tým lacnejší úver. Uvedením nesprávnej výšky RPMN, v tomto prípade nižšej v porovnaní so správnou hodnotou (keďže do výpočtu nebola zahrnutá jedna z povinných veličín), sa spotrebiteľ mylne domnieva, že účastníkom konania poskytovaný úver je vo vzťahu k iným lacnejší, a teda pre neho aj výhodnejší, čo však v konečnom dôsledku nemusí zodpovedať skutočnosti, ak ostaní konkurenční veritelia postupujú pri výpočte RPMN v súlade so zákonom, t.j. zahrnú do jej výpočtu všetky zákonom vyžadované náklady. V takom prípade spotrebiteľ nemá zabezpečenú reálnu objektívnu možnosť porovnania úverov z hľadiska výšky RPMN.

Po zvážení a vyhodnotení uvedených  skutočností považuje orgán dozoru postih, uložený vo výške, stanovenej  vo výroku tohto rozhodnutia, za primeraný.
Z uvedených dôvodov bolo rozhodnuté tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia.