Slovenská obchodná inšpekcia
Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave
Prievozská 32, pošt. prieč. 29, 827 99  Bratislava

Číslo: SK/0619/99/2013                                                           Dňa: 23.09.2013

     Podľa ustanovenia § 58 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok), Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, vo veci odvolania účastníka konania – Platiť sa oplatí s.r.o., Košická 56, 821 08  Bratislava, IČO: 45 684 618, kontrola vykonaná v dňoch  26.09.2012 a 09.10.2012 v sídle spoločnosti Platiť sa oplatí s.r.o., Košická 56, Bratislava, proti rozhodnutiu Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, č. P/0452/01/2012, zo dňa 26.07.2013, ktorým bola podľa § 24 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov uložená peňažná pokuta vo výške 3 000 EUR, slovom: tritisíc eur, pre porušenie § 7 ods. 1 v spojení s § 7 ods. 2 písm. a), b), § 9 písm. e) a § 2 písm. q) vyššie cit. zákona o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov, podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku takto

r o z h o d o l :

Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave odvolanie účastníka konania zamieta a rozhodnutie Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj č. P/0452/01/2012 zo dňa 26.07.2013 potvrdzuje.

O d ô v o d n e n i e :

Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie (ďalej len SOI) so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj rozhodnutím č. P/0452/01/2012 zo dňa 14.03.2013 uložil účastníkovi konania – Platiť sa oplatí s.r.o. - peňažnú pokutu vo výške 6 000 €, pre porušenie zákazu vyplývajúceho účastníkovi konania z § 7 ods. 1  v spojení s § 7 ods. 2 písm. a), b), § 9
 písm. e) a § 2 písm. q) vyššie cit. zákona o ochrane spotrebiteľa v znení neskorších predpisov. Inšpektormi SOI bolo pri kontrolách vykonaných v dňoch  26.09.2012 a 09.10.2012 v sídle spoločnosti Platiť sa oplatí s.r.o., Košická 56, Bratislava zistené, že účastník konania v prípade spotrebiteľov D.A. (úverová zmluva č.), J. S. (úverové zmluvy č.), M. H. (úverová zmluva č.) a O. D. (úverová zmluva č.), pri ich vymáhaní vyvíjal na spotrebiteľov neprimeraný a nedôvodný nátlak, a to zasielaním SMS výziev, podľa ktorých majú títo uhradiť svoj záväzok pod hrozbou exekúcie majetku, v znení :
-	„Dorazne Vas upozornujeme, ze v pripade neuhradenia Vasho dlhu voci platit sa oplati pristupime k DRAZBE Vasho hnuteľného majetku v zmysle Exekucneho poriadku c. 233/95Z.z.“
-	„Dorazne Vas upozornujeme, aby ste sa v zmysle 42a,b OZ nezbavovali Vasho majetku, pretoze bude predmetom DRAZBY“
-	„Dorazne Vas upozornujeme, ze v pripade neuhradenia Vasho dlhu voci platit sa oplati pristupime k DRAZBE Vasho majetku v zmysle Exekucneho poriadku c. 233/95Z.z.“
-	„Z dovodu neuhradenia zavazku s okamzitou platnostou pristupujeme k DRAZBE Vasho majetku“.
Proti rozhodnutiu č. P/0452/01/2012 zo dňa 14.03.2013 o uložení pokuty podal účastník konania dňa 28.03.2013 odvolanie, ktoré doplnil prípisom zo dňa 02.04.2013. Slovenská obchodná inšpekcia, Ústredný inšpektorát SOI so sídlom v Bratislave ako odvolací orgán, vydal rozhodnutie č. SK/0313/99/2013 zo dňa 20.05.2013, ktorým zrušil napadnuté rozhodnutie prvostupňového správneho orgánu a vrátil mu vec na nové konanie. Odvolací orgán predovšetkým upozornil na porušenie procesného postupu zo strany prvostupňového orgánu, konkrétne na nerešpektovanie požiadavky účastníka konania na ústne prejednanie veci vznesenú v závere vyjadrenia k oznámeniu o začatí správneho konania, č. k.: P/00452/01/2012 zo dňa 21.01.2013. V novom konaní mal tiež prvostupňový orgán odstrániť nedostatky vo výroku rozhodnutia týkajúce sa jeho určitosti a zrozumiteľnosti. Odvolací orgán tiež vzniesol požiadavku na dôkladnejšie vysporiadanie sa s argumentmi účastníka konania v citovaných častiach vyjadrenia k oznámeniu o začatí správneho konania. V tejto súvislosti tiež odvolací orgán požadoval preukázanie spotrebiteľského charakteru vzťahov u všetkých štyroch fyzických osôb, voči ktorým sa mal účastník konania dopustiť nekalej obchodnej praktiky. V novom konaní mal prvostupňový orgán tiež dôslednejšie odôvodniť výšku uloženého postihu a pri vyhodnocovaní primeranosti postihu zohľadniť aj okolnosti jednotlivých prípadov spotrebiteľov, ktoré sú súčasťou konania.
Prvostupňový správny orgán v súlade s právnymi závermi vyplývajúcimi z rozhodnutia č. SK/0313/99/2013 zo dňa 20.05.2013 nariadil ústne pojednávanie na termín 15.07.2013 o 10:00 hod., z ktorého bola vyhotovená zápisnica tvoriaca súčasť spisu č. P/0452/01/2012. Prvostupňový správny orgán s cieľom odstránenia vytýkaných pochybení vydal dňa 26.07.2013 rozhodnutie č: P/0452/01/2012, v ktorom upustil od postihu účastníka konania za použitie nekalej obchodnej praktiky v prípade adresátov SMS správ M. H. a O. D. z dôvodu nedostatočne zisteného skutkového stavu veci.
Rozhodnutie č: P/0452/01/2012 zo dňa 26.07.2013 vychádza z nasledovných skutočností:
Inšpektori SOI uskutočnili v dňoch  26.09.2012 a 09.10.2012 kontroly v sídle spoločnosti Platiť sa oplatí, Košická 56, Bratislava. Predmetom kontroly bolo prešetrenie podnetov č. 332/2012, č. 563/2012, č. 639/2012, č. 778/2012, č. 809/2012, č. 978/2012, č. 979/2012, č. 1121/2012, č. 1140/2012, č. 1141/2012, č. 1141/2012, č. 1179/2012, č. 1180/2012, č. 1181/2012, č. 1182/2012, č. 1214/2012, č. 1255/2012, č. 1459/2012, č. 1559/2012, č. 1560/2012 ako aj  dodržiavanie ustanovení zákona o ochrane spotrebiteľa.
Pri výkone kontrol bolo zaznamenané, že účastník konania ako postupník pohľadávok, ktoré získal od postupcu – spoločnosti P. s.r.o., P., Bratislava, IČO:, v prípade spotrebiteľov D. A.ová (úverová zmluva č.), J. S. (úverové zmluvy č.) pri ich vymáhaní vyvíjal na spotrebiteľov neprimeraný a nedôvodný nátlak a to zasielaním SMS výziev, podľa ktorých majú títo uhradiť svoj záväzok pod hrozbou exekúcie majetku, v znení:
-	 „Dorazne Vas upozornujeme, aby ste sa v zmysle 42a,b OZ nezbavovali Vasho majetku, pretoze bude predmetom DRAZBY“
-	 „Dorazne Vas upozornujeme, ze v pripade neuhradenia Vasho dlhu voci platit sa oplati pristupime k DRAZBE Vasho majetku v zmysle Exekucneho poriadku c. 233/95Z.z.“
-	„Z dovodu neuhradenia zavazku s okamzitou platnostou pristupujeme k DRAZBE Vasho majetku“.

Vo veci úverovej zmluvy č.: /J. S. sú predmetom konania tieto SMS správy s nasledujúcim textom:

dátum	tel. číslo	typ	text	stav	
1.6.2012		SMS	Z dovodu neuhradenia Vasho zavazku s okamzitou platnostou pristupujeme k DRAZBE Vasho majetku. V pripade uhrady zaslite doklad na pohladavky@platitsaoplati.sk.	Doručená	
31.5.2012	3	SMS	Dorazne Vas upozornujeme, aby ste sa v zmysle § 42a,b OZ nezbavovali Vasho majetku, pretoze bude predmetom DRAZBY.	Doručená	
29.5.2012		SMS	Dorazne Vas upozornujeme, aby ste sa v zmysle § 42a,b OZ nezbavovali Vasho majetku, pretoze bude predmetom DRAZBY.	Doručená	
29.5.2012		SMS	Dorazne Vas upozornujeme,ze v pripade neuhradenia Vasho dlhu voci Platit sa oplati pristupime k DRAZBE Vasho majetku v zmysle Exekucneho poriadku c.233/95Z.z.	Doručená	

Vo veci úverovej zmluvy č.: /J. S. sú predmetom konania tieto SMS správy s nasledujúcim textom:

dátum	tel. číslo	typ	text	stav	
1.6.2012		SMS	Z dovodu neuhradenia Vasho zavazku s okamzitou platnostou pristupujeme k DRAZBE Vasho majetku. V pripade uhrady zaslite doklad na pohladavky@platitsaoplati.sk.	Doručená	
29.5.2012		SMS	Dorazne Vas upozornujeme, aby ste sa v zmysle § 42a,b OZ nezbavovali Vasho majetku, pretoze bude predmetom DRAZBY.	Doručená	
29.5.2012		SMS	Dorazne Vas upozornujeme,ze v pripade neuhradenia Vasho dlhu voci Platit sa oplati pristupime k DRAZBE Vasho majetku v zmysle Exekucneho poriadku c.233/95Z.z.	Doručená	

Vo veci úverovej zmluvy č.: /D. A. sú predmetom konania tieto SMS správy s nasledujúcim textom:

dátum	tel. číslo	typ	text	stav	
25.5.2012		SMS	Dorazne Vas upozornujeme, aby ste sa v zmysle § 42a,b OZ nezbavovali Vasho majetku, pretoze bude predmetom DRAZBY.	Doručená	
25.5.2012		SMS	Dorazne Vas upozornujeme,ze v pripade neuhradenia Vasho dlhu voci Platit sa oplati pristupime k DRAZBE Vasho majetku v zmysle Exekucneho poriadku c.233/95Z.z.	Doručená	

Podľa hodnotenia prvostupňového správneho orgánu predmetné SMS správy navodzujú dojem, že k dražbe pristúpi samotný účastník konania, čo je však zavádzajúce a spôsobilé vzbudiť v dlžníkovi dojem, že proces exekúcie predajom majetku nasleduje bezprostredne po nezaplatení dlhu, čo možno považovať za rozporné s odbornou starostlivosťou a požiadavkou dobrej viery. Dražba pritom predstavuje jeden z možných spôsobov vykonávania exekúcie, ktorú vykonáva na základe exekučného titulu súdom písomne poverený exekútor. Práve exekútor je na základe poverenia súdu oprávnený konať, a teda rozhodovať a upovedomovať dlžníka o spôsobe výkonu exekúcie. Účastník konania v týchto prípadoch konal sám a dlžníkom hrozil dražbou ich majetku.
Správny orgán zohľadnil aj znenie predmetných SMS správ s výhražným textom, vzbudzujúcich dôvodnú obavu, že priamo účastník konania ihneď pristúpi k realizácii uvedených krokov, ktoré však on nemôže podniknúť legálne. Účastník konania teda nedodržal obťažovaním, nátlakom a neprimeraným vplyvom spojeným s hrozbou podniknúť kroky, ktoré nemožno podniknúť legálne, úroveň osobitnej schopnosti a starostlivosti zodpovedajúcu čestnej obchodnej praxi či všeobecnej zásade dobrej viery uplatňovanej v jeho oblasti činnosti, čím mohol podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľov vo vzťahu k danej službe. Uvedeným konaním došlo k naplneniu znakov nekalej obchodnej praktiky v zmysle § 7 ods. 2 písm. a), b) v spojení s § 9 písm. e) a § 2 písm. q) zákona o ochrane spotrebiteľa, čím bol porušený § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa.
Za zistený nedostatok a tým aj za preukázané porušenie zákona, citované vo výrokovej časti tohto rozhodnutia zodpovedá účastník konania v plnom rozsahu, nakoľko v zmysle § 2  písm. b) bod 1 zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov je predávajúcim.
	Proti rozhodnutiu č. P/0452/01/2012 zo dňa 26.07.2013 o uložení pokuty podal účastník konania dňa 14.08.2013 odvolanie, ktoré doplnil prípisom zo dňa 21.08.2013.
     Odvolací orgán podľa § 59 ods. 1 správneho poriadku preskúma napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu; ak je to nevyhnutné, doterajšie konanie doplní, prípadne zistené vady odstráni. Podľa ods. 2 ak sú pre to dôvody, odvolací orgán rozhodnutie zmení alebo zruší, inak odvolanie zamietne a rozhodnutie potvrdí.
	Preskúmaním veci v odvolacom konaní nebol zistený dôvod na zmenu alebo zrušenie napadnutého rozhodnutia. Povinnosťou účastníka konania bolo dodržať zákaz nekalej obchodnej praktiky, ktorá je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti a ktorá môže podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa vo vzťahu k službe, pričom nekalou obchodnou praktikou je aj agresívna obchodná praktika, ktorej znaky vykazuje použitie obťažovania, nátlaku a neprimeraného vplyvu spojeného s hrozbou podniknúť kroky, ktoré nemožno podniknúť legálne, čo účastník konania porušil.
	V podanom odvolaní účastník konania prostredníctvom splnomocneného právneho zástupcu napadol predmetné rozhodnutie v celom rozsahu. S ohľadom na odôvodnenie porušenia ustanovení zákona o ochrane spotrebiteľa účastníkom konania, v podanom odvolaní sa splnomocnený zástupca vyjadril k obsahu všetkých vytýkaných SMS výziev. 
V prípade SMS správy v znení „Dôrazne Vás upozorňujeme, aby ste v zmysle 42a,b OZ nezbavovali Vášho majetku, pretože bude predmetom DRAŽBY“ účastník konania uviedol, že textácia správy mala  dlžníkov informovať o následkoch zbavovania sa ich majetku ako o odporovateľných právnych úkonoch, ktorými by došlo k ukracovaniu vymáhateľnej pohľadávky veriteľa. S uvedeným inštitútom občianskeho práva počíta sám zákon, preto je absurdné a nelogické, aby uvedené bolo orgánom dozoru posúdené ako nekalá obchodná praktika.
V prípade SMS správ v znení „Dôrazne Vás upozorňujeme, že v prípade neuhradenia Vášho dlhu voči Platiť sa oplatí pristúpime k DRAŽBE Vášho majetku v zmysle Exekučného poriadku č. 233/1995 Z.z.“ a „Z dôvodu neuhradenia záväzku s okamžitou platnosťou pristúpime k DRAŽBE Vášho majetku“, účastník konania uviedol, že má za to, že samotný text predmetných SMS správ nemôže byť vnímaný výlučne ako text, ktorý znamená hrozbu vykonať kroky vedúce k vymoženiu pohľadávky. Slovo “pristúpiť“ má podľa Krátkeho slovníka slovenského jazyka význam aj vysloviť súhlas s niečím, pristať, z čoho vyplýva, 
že účastník konania oznamoval spotrebiteľom, že súhlasí alebo že bude súhlasiť s vykonaním dražby podľa Exekučného poriadku a nie nutne, že osobne vykoná úkony exekučnej dražby, čo nie je v právnom poriadku Slovenskej republiky ani možné. Účastníkovi konania nie je jasné akým spôsobom orgán dozoru z danej textácie SMS správy dospel k tomu, že k dražbe majetku pristúpi samotná spoločnosť či už ihneď alebo na základe Exekučného poriadku. Účastník konania zdôraznil, že vo všetkých troch prípadoch ide o bežné informovanie dlžníkov zo strany spoločnosti ohľadom ich splatných záväzkov. Účastník konania tiež oznámil, že zotrváva a pridržiava sa všetkých doterajších vyjadrení ako aj návrhov na doplnenie dokazovania. Vyššie opísaného konania sa účastník konania v žiadnom prípade nemohol dopustiť, nakoľko konanie spoločnosti vytýkané orgánom dozoru nenapĺňa znaky nekalej obchodnej praktiky, a to s ohľadom na prílohu č. 1 k zákonu o ochrane spotrebiteľa, podľa ktorej agresívnou obchodnou praktikou je vykonávanie vytrvalých a nechcených žiadostí telefonicky, faxom. elektronickou poštou alebo inými diaľkovými médiami, okrem prípadov a v rozsahu odôvodnenom na účely vymáhania zmluvného záväzku.
S ohľadom na závery odvolacieho orgánu uvedené v rozhodnutí č. SK/0313/99/2013 zo dňa 20.05.2013 účastník konania tiež poukázal na stranu 16 napadnutého rozhodnutia, kde prvostupňový správny orgán uvádza, že so všetkými podstatnými námietkami, ktoré mali priamy súvis so skutkom vytýkaným účastníkovi konania sa riadne v odôvodnení svojho rozhodnutia vysporiadal. Opakované požiadavky o preukázanie jednotlivých, k podstate konania sa neviažucich konštrukcií, nemal brať správny orgán pri svojom rozhodovaní v úvahu. V tejto súvislosti účastník konania poukázal na rozhodnutia Ústavného súdu Slovenskej republiky sp. zn. III. ÚS 311/07 a I. ÚS 59/04, na nález Ústavného súdu Slovenskej republiky sp. zn. IV. ÚS 296/09, rozhodnutie Najvyššieho správneho súdu Českej republiky, č. k. 5 Afs 48/2012 — 28, rozsudok Vrchného súdu v Prahe, č. k. 6 A 48/92-23, rozhodnutie Ústavného súdu Slovenskej republiky sp. zn. II. ÚS 410/06, nález Ústavného súdu Slovenskej republiky sp. zn. III. ÚS 311/07. Nakoľko nebolo vôbec preukázané splnenie všetkých hypotéz predpokladaných právnymi normami, ktorých porušenie sa dáva účastníkovi konania za vinu, rozhodnutie správneho orgánu musí byt‘ z tohto dôvodu zrušené pre jeho nepreskúmateľnosť.
Účastník konania žiada opätovne preukázať a zdokumentovať v spise to, akým spôsobom mohlo podľa názoru správneho orgánu konanie narušiť ekonomické správanie sa spotrebiteľa; akým spôsobom sa správny orgán vysporiadal s existenciou právnej domnienky v zmysle § 2 zákona o zbierke zákonov Slovenskej republiky, ktorá vyjadruje princíp neznalosť zákona neospravedlňuje; akým spôsobom správny orgán vymedzil v skúmanom prípade pojem konanie s odbornou starostlivosťou a následne, aké konanie účastníka konania vo vzťahu k spotrebiteľom tieto definičné znaky nespĺňa; akým spôsobom sa správny orgán vysporiadal s požiadavkou na posúdenie existencie povinnosti dlžníka plniť na základe záväzkového vzťahu, viacerých právnych predpisov, exekučného titulu, a výzvy exekútora; ako sa správny orgán vysporiadal s požiadavkou na posúdenie rozsahu informácií dostupných každému z jednotlivých spotrebiteľov a čo považuje za dostatok informácií a čo za dostatok informácii už nepovažuje; ako sa správny orgán vysporiadal s požiadavkou na posúdenie rozsahu pôvodnej schopnosti spotrebiteľa urobiť rozhodnutie; akým spôsobom správny orgán dospel k záveru, že spotrebiteľ mal možnosť neplniť svoj záväzok a či sa správny orgán s porušovaním zákona zo strany spotrebiteľa stotožňuje; akým spôsobom správny orgán dospel k záveru, že prvotným zámerom spotrebiteľa bolo neplniť svoj záväzok a k plneniu sa rozhodol až v príčinnej súvislosti s doručenou SMS správou; ako správny orgán dospel k záveru, že postupom účastníka konania došlo k významnému zhoršeniu slobody výberu spotrebiteľov.
Účastník konania poukázal na skutočnosť, že prvostupňový správny orgán opomenul vykonať dôkazné prostriedky navrhnuté zo strany kontrolovaného subjektu, konkrétne nepreukázal, či SMS správy boli spotrebiteľom aj skutočne doručené, či skutočne došlo k nátlaku a neprimeranému vplyvu na spotrebiteľov a či opísaným konaním správneho orgánu mohlo dôjsť k podstatnému narušeniu ich ekonomického správania. Všeobecnou požiadavkou toho, aby bolo možné považovať SMS správu za doručenú je, aby adresát mal objektívnu možnosť sa s touto oboznámiť. Čo sa týka obsahu textu SMS správ p. A. vo svojom podaní uviedla znenie 6 SMS správ a p. S. prehľad 10 SMS správ. V inšpekčnom zázname zo dňa 09.10.2012 v prípade p. A. je uvedené, že „Dotyčnej osobe neboli zaslané SMS správy v kontexte a v znení uvedenom v podnete‘. V tomto zázname je ďalej uvedené, že počas vykonávanej kontroly sa potvrdilo zaslanie iba dvoch spotrebiteľkou uvedených SMS správ. Uvedený obsah textu SMS správ bol zverejnený na internetovej stránke http://ozhoos.wix.com/hoos/uvod, rovnako občianske združenia iniciovali hromadné podávania podnetov na SOI s rovnakým obsahom danej sťažnosti, preto sa znenia SMS správ v podnetoch zhodovali.
V napadnutom rozhodnutí sa orgán dozoru odvoláva na kontroly vykonané dňa 26.09.2012 a dňa 09.10.2012 inšpektormi SOI v sídle spoločnosti Platiť sa oplatí s.r.o., ktorých predmetom bolo šetrenie daných podnetov, dňa 26.09.2012 však nebola zo strany SOI vykonaná kontrola, ale návšteva, ktorej výsledkom bolo uloženie záväzných pokynov k obstaraniu a doloženiu potrebných podkladov a dokumentov za účelom prešetrenia podnetov spotrebiteľov v stanovenej lehote. Vykonanými kontrolami sa nezistilo žiadne porušenie zákona o ochrane spotrebiteľa, práve naopak bolo dokázané, že pri vymáhaní pohľadávok a v komunikácii s dlžníkmi postupuje účastník konania profesionálne a proklientsky. Účastník konania ďalej ohľadom vykonávania dôkazov zo strany správneho orgánu poukázal na rozsudok Najvyššieho správneho súdu Českej republiky, č. k. 5 As 29/2009-48 a na rozhodnutie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, 4 Sž 27/1999. Ako vyplynulo z obsahu spisu prvostupňový správny orgán od okamihu vydania zrušujúceho rozhodnutia odvolacieho správneho orgánu nevykonal vo veci vôbec žiadne dokazovanie a úplne ignoroval potrebu vykonania dôkazov vedúcich k pokynu, resp. názoru odvolacieho správneho orgánu (strana 3 rozhodnutia odvolacieho orgánu). Účastník konania je preto toho názoru, že orgán dozoru porušil svoju povinnosť v zmysle § 32 ods. 1 správneho poriadku a to tým, že nepresne a neúplne zistil skutočný stav veci a neobstaral si všetky potrebné podklady pre rozhodnutie vo veci samej. Orgán dozoru bol povinný v odôvodnení rozhodnutia sa vysporiadať so všetkými tvrdenými a namietanými skutočnosťami zo strany účastníka konania. V prípade, ak odvolací orgán nerozhodne o zrušení rozhodnutia správneho orgánu, musí sa v priebehu odvolacieho konania zaoberať poskytnutím odpovedí na jednotlivé otázky, ktorými sa mal zaoberať prvostupňový správny orgán vo svojom rozhodnutí. Rovnako odvolací orgán musí doplniť dokazovanie v takom rozsahu, v akom ho mal vykonať správny orgán prvého stupňa.
Správny orgán v odôvodnení rozhodnutia uznal účastníka konania zodpovedného za uskutočnenie nekalých praktik podľa ustanovenia § 7 ods. 2 písm. a), § 7 ods. 2 písm. b), § 9 písm. e) v spojení s § 2 písm. q) zákona o ochrane spotrebiteľa, ktoré z hľadiska úpravy len predaja tovaru alebo aj poskytovania služieb možno rozdeliť na 2 skupiny. Do úpravy, ktorá sa týka výrobkov a služieb možno zaradiť len § 7 ods. 2 písm. b) zákona o ochrane spotrebiteľa, do druhej skupiny, ktorá sa vzťahuje len na výrobky, patria všetky ostatné ustanovenia. V zákone o ochrane spotrebiteľa však došlo k samostatnému definovaniu pojmu výrobok a pojmu služby, keďže má každý z daných pojmov samostatnú legálnu definíciu. Smernica má dva druhy účinkov - priamy a nepriamy. Čo sa týka nepriameho účinku, konajúce správne orgány sa snažia s problémom neimplementovania väčšiny ustanovení smernice o nekalých obchodných praktikách vo vzťahu k službám vysporiadať poukazom na nepriamy účinok smerníc, ktorého obsahom je povinnosť vnútroštátnych orgánov vykladať legislatívu eurokonformne v súlade s cieľom sledovaným smernicou. Princíp zákazu použitia nepriameho účinku smernice v prípade, že by dochádzalo k výkladu národného práva contra legem, veľmi úzko súvisí s princípom právnej istoty. Ako výklad contra legem je možné označiť situáciu, kedy sa jednotlivým ustanoveniam národného práva dáva význam, ktorý sa jednoznačne nezhoduje s doslovným znením textu predmetného právneho predpisu. Ako príklad účastník konania uviedol rozhodnutie 62/99, Connect Austria, ECR 2003, I - 5197, rozhodnutie 397-403/01, Pfeiffer et al. v. Deutsches Rote Kreuz, 2004 E.C.R. I - 8835. Je neprípustné, aby štát voči súkromnej osobe vynucoval povinnosti vyplývajúce z neimplementovanej smernice. Jedná sa o tzv. ‚vertrauenschutz argument“, ktorého obsahom je zásada ochrany legitímnych očakávaní a právnej istoty. Ak jednotlivec dodržuje vnútroštátne právne predpisy a koná v rámci nich, nemal by niesť zodpovednosť za porušenie povinností plynúcich zo smernice, ktoré neboli členským štátom riadne transponované. Eurokonformný výklad je možný za predpokladu, ak už smernica bola implementovaná, alebo platné právne normy sú zamýšľané k naplneniu požiadaviek smernice a z textu zákona je možné vyvodiť, že zákonodarca plánoval upraviť právne vzťahy v súlade so smernicou. Avšak iný prípad nastane vtedy, ak je zrejmé, že daný účel pri tvorbe národného práva sledovaný nebol, hlavne z textu zákona, ale aj z procesu jeho tvorby, je potrebné skúmať, či rozhodujúci orgán neprekračuje pri svojej činnosti právomoc, ktorá mu bola daná národným právom. Správny orgán poukázal na rozhodnutia ESD (napr. Simmenthal), z ktorých obsahu vyplýva, že sa vyslovene týkajú priameho účinku. K jednotlivým rozhodnutiam uvádzaným správnym orgánom účastník konania podotkol, že v prípade Total Belgium, Zentrale für Bekämpflung unlauteren Wettbewerves eV, von Colson má smernica samozrejme harmonizačný charakter, avšak pri dodržaní všetkých vyššie zmienených limitov.
Ďalej dal účastník konania do pozornosti Výzvu - porušenie č. 2012/4165, v ktorej Európska komisia konštatovala, že Slovenská republika si nesplnila povinnosť transponovať ustanovenia Smernice do vnútroštátneho právneho poriadku riadne a včas. Účastník konania v danom prípade zastáva názor, že uvedené stanovisko potvrdzuje jeho názor, že v danom prípade nie je možné legislatívne nedostatky vnútroštátnej právnej úpravy odstrániť použitím smernice. Právny názor účastníka konania majú potvrdzovať aj tieto rozhodnutia ESD - 212/04 Konstantinos Adeneler a iní v ELOG, Zb. 2006, s. I-06057; 168/95, Luciano Arcaro, [1996] ECR I-4705; 91/92 Faccini Dori v Recreb Srl [1994] ECR I-3325; 152/84, Marshall v. Southampton and South-West Hampshire Area Health Authority (Teaching) [1986] ECR 723; 80/86 Kolpinghuis Nijmegen BV [1987] ECR 3969; 334/92 Wagner Miret v Fondo de Garantia Salarial, [1993] ECR I-6911; 62/99, Connect Austria, ECR 2003, I-5197; 60/02, Montres Rolex SA and others [2004] ECR I-651; 397-403/01, Pfeiffer et al. v. Deutsches Rote Kreuz, 2004 E.C.R. I – 8835.
Účastník konania tiež dal do pozornosti niektoré závažné pochybenia správneho orgánu, ktoré mohli mať za následok ukrátenie procesných práv účastníka konania. Účastník konania poukázal na skutočnosť, že listom osobne doručeným prvostupňovému správnemu orgánu dňa 31.01.2013 požiadal o poskytnutie podkladov – kópií podnetov dlžníkov vrátane ich všetkých doplnení, príloh, zmien. Účastník konania žiadal ďalej oznámiť, či ide o správne konanie vedené na základe podnetov dlžníkov alebo o konanie začaté na podnet správneho orgánu. Prvostupňový správny orgán na uvedené požiadavky účastníka konania odpovedal listom zo dňa 05.02.2013, v ktorom uviedol, že s obsahom podnetov bol účastník konania oboznámený už pri kontrole. Na ďalšiu otázku prvostupňový správny orgán neodpovedal, list bol podpísaný riaditeľom Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj Ing. L.m O.. Na všeobecnú zásadu súčinnosti nadväzuje konkrétne právo účastníka konania nazerať do spisu, ktoré nie je limitované ani počtom nazeraní, ani dĺžkou trvania. Podnety mali viac ako 100 strán a teda nemohli byť súčasťou inšpekčného záznamu zo dňa 26.09.2012, ktorý mal len 29 strán. Informácia daná správnym orgánom bola teda pravdepodobne zámerne poskytnutá nesprávne, pričom neposkytnutie daných podkladov nemohlo byť žiadnym spôsobom obmedzené. Účastník konania žiada v rozhodnutí druhostupňového správneho orgánu oznámiť, ktoré ustanovenie správneho poriadku umožňuje správnemu orgánu odmietnuť účastníkovi konania kópiu podnetu v konaní vedenom proti nemu s odkazom na to, že už skôr bol spis študovať niekto iný; ďalej žiada oznámiť, či takýto postup mohol viesť k obmedzeniu práv účastníka správneho konania v správnom konaní a či sa druhostupňový správny orgán s takýmto postupom stotožňuje, súhlasí s ním a či tiež takto postupuje.
Účastník konania tiež poukázal na to, že dňa 8. augusta 2013 vykonal splnomocnenec, Mgr. B. J. v doprovode Mgr. Ľ. J., notárskej kandidátky poverenej notárkou JUDr. J. K. nazeranie do spisu správneho orgánu. Už v procese dohadovania si nazerania žiadal účastník konania, aby mu bol pripravený kompletný spis (žiadosť zo dňa 2. augusta 2013). Pri nazeraní do spisu sa do miestnosti dostavil aj Ing. L. O. - riaditeľ Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj. Účastník konania žiada v rozhodnutí druhostupňového správneho orgánu oznámiť, či je obvyklé, že na taký úkon ako je štúdium spisu sa osobne dostaví riaditeľ Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj a pri ktorých ďalších takýchto úkonoch v ktorých veciach bol prítomný. Pri nazeraní do spisu boli problémy so získaním dokumentu označeného ako „Vyjadrenie k odvolaniu účastníka konania podanému v odvolacej lehote - doručené 28.03.2013 a doplnením odvolania 03.04.2013“ a je datovaný z 9. apríla 2013. Z obsahu spisu vyhotoveného správnym orgánom vyplýva, že sa jedná o stanovisko právneho odboru, kde sa vo štvrtom odseku uvádza „Čo sa týka námietok a požiadavky presne jednotlivými zápisnicami zdokladovať a zahrnúť do administratívneho spisu zápisnice o jednotlivých ‚.absurdných“ preukazovaniach tvrdení požadovaných účastníkom konania správny orgán uvádza, že so všetkými podstatnými námietkami, ktoré mali priamy súvis so skutkom vytýkaným účastníkovi konania v oznámení o začatí správneho konania sa riadne v odôvodnení svojho rozhodnutia vysporiadal. Šikanózne a nelogické požiadavky preukázanosti jednotlivých, k podstate postihovaného konania sa neviažucich účastníkom konania zmyslených konštrukcií, nebral správny orgán pri svojom rozhodovaní v úvahu.“ Účastník konania žiada v rozhodnutí druhostupňového správneho orgánu oznámiť, či podľa názoru druhostupňového správneho orgánu právne predpisy Slovenskej republiky umožňujú postup správneho orgánu a / alebo jeho predstaviteľa tak, ako je popísaný vyššie; či takýto postup mohol viesť k obmedzeniu práv účastníka správneho konania v správnom konaní; či sa druhostupňový správny orgán s takýmto postupom stotožňuje, súhlasí s nim a či tiež takto postupuje.
Účastník konania tiež poukázal na uplynutie subjektívnej lehoty na uloženie pokuty. Pani A. zastúpená advokátom JUDr. R. J. doručila dňa 01.06.2012 na Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave osobným podaním sťažnosť na agresívne obchodné praktiky. V tomto podnete v bode 1 uvádza obsah celkom 6 SMS správ. Tento podnet je súčasťou vedeného spisu, v rámci prehľadu je súčasťou podkladov v prvom bode, podnet predchádza inšpekčnému záznamu z kontroly zo dňa 26.09.2012 a zo dňa 09.10.2012. I na základe tohto podnetu bolo dňa 04.07.2012 Inšpektorátom SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj vydané predbežné opatrenie. Súčasťou vedeného spisu nie je žiaden ďalší (neskorší) podnet pani A., ani zachytenie obsahu akejkoľvek ďalšej komunikácie správneho orgánu s pani A.. 
Pani S. doručila dňa 20.06.2012 na Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave podnet, v ktorom uvádza okrem iného to, že jej bolo vyhrážané telefonicky a sms správami. Súčasťou vedeného spisu je i bližšie neoznačený prehľad 10 SMS správ. I na základe tohto podnetu bolo dňa Inšpektorátom SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj vydané predbežné opatrenie. Všetky poznatky a informácie vo veci pani S. uvedené vo výroku rozhodnutia zo dňa 26.07.2013 správny orgán získal z podnetu pani S..
V zmysle § 24 ods. 7 zákona o ochrane spotrebiteľa „Pokutu možno uložiť do jedného roku odo dňa, keď orgán dozoru zistil porušenie povinnosti podľa tohto zákona, najneskôr do troch rokov podľa odsekov 1 a 3 a do desiatich rokov podľa odseku 2 odo dňa, keď k porušeniu povinnosti došlo.“. Vyššie uvedené ustanovenie obsahuje subjektívnu lehotu v trvaní jedného roka, od kedy orgán dozoru zistil porušenie povinnosti podľa zákona o ochrane spotrebiteľa a lehotu objektívnu v trvaní troch, resp. desiatich rokov, od kedy k porušeniu povinnosti došlo. Lehota má povahu prekluzívnej lehoty, svoj názor účastník konania opiera aj o názor vyslovený Najvyšším súdom Slovenskej republiky v rozsudku 3 Szd 3/2009 zo dňa 14.05.2009 a 6 Sžf/51/2010 zo dňa 22.06.2011 a v náleze Ústavného súdu Českej republiky zo dňa 17.02.2010, sp. zn. I. ÚS 1898/09. Podľa názoru účastníka konania dňom nasledujúcim po doručení uvedených podnetov začala správnemu orgánu plynúť jednoročná subjektívna prekluzívna lehota. V samotnom predbežnom opatrení SOI preukázala svoju znalosť skutkového stavu v dostatočnej miere, aby nadobudla dôvodné podozrenie o porušení zákona tak, ako je to zdôvodnené aj v rozsudku NSSR 3 Sž 5/2009 zo dňa 23.04.2009. Všeobecne sa úprave začatia plynutia prekluzívnej lehoty venuje rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, sp. zn. 2 Sžo 38/2011 zo dňa 22.08.2012, nález Ústavného súdu Českej republiky zo dňa 17.02.2010, sp zn. I. ÚS 1898/09, Uznesenie Najvyššieho správneho súdu Českej republiky sp. zn. 7 As 95/2011 zo dňa 02.02.2012, Rozsudok Najvyššieho správneho súdu Českej republiky, sp. zn. 9 As 47/2008. Na základe uvedeného správnemu orgánu najneskôr 04.07.2013 uplynula prekluzívna lehota počas ktorej by mohol právoplatne rozhodnúť o uložení sankcie.
Účastník konania tiež s ohľadom na § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa namieta výšku sankcie a predovšetkým odôvodnenie stanovenej výšky sankcie. Správny orgán sa nemal vysporiadať s dôvodmi, ktoré ho viedli k uloženiu sankcie v danej výške. V odôvodnení napadnutého rozhodnutia nie je uvedené, ako orgán dozoru vyhodnotil mieru zavinenia, ako ustálil spôsob a dĺžku trvania porušenia povinnosti, a predovšetkým následky porušenia povinnosti, t.z. aký vplyv mali zaslané SMS správy na dotknutých spotrebiteľov. Pre porovnanie poukázal na Rozhodnutie SOI zo dňa 06.07.2012, č.: P/0144/12, ktorým bola uložená pokuta vo výške 600 €; Rozhodnutie SOI zo dňa 14.11.2012, č.: P/0284/04/12, ktorým bola uložená pokuta vo výške 700 €; Rozhodnutie SOI zo dňa 18.05.2012, č.: E/0044/04/12, ktorým bola uložená pokuta vo výške 400 €; Rozhodnutie SOI zo dňa 15.05.2012, č.: P/0035/04/12, ktorým bola uložená pokuta vo výške 400 €; Rozhodnutie SOI zo dňa 14.05.2012, č.: P/0052/04/12, ktorým bola uložená pokuta vo výške 500 €. V súvislosti s potrebou odôvodnenia výšky postihu účastník konania poukázal na Uznesenie Najvyššieho súdu SR zo dňa 18.08.2010, spis. zn.: 6Sžo/3l4/2009. 
Rovnako mal byť podľa názoru účastníka konania aj za každé porušenie zákona o ochrane spotrebiteľa individuálne určený postih, teda každé protiprávne konanie spočívajúce v zaslaní SMS správny malo byť sankcionované jednotlivo. V tejto súvislosti účastník konania poukázal na rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, sp. zn. 2 Sž 8/1995 a rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky sp. zn. 8 Sžo 28/2007. 
Účastník konania ďalej zotrváva na ostatných námietkach, návrhoch a stanoviskách, ktoré vo veci podal. Žiada, aby sa druhostupňový správny orgán osobitne zaoberal každou námietkou, návrhom a namietanou skutočnosťou. Zároveň účastník konania žiada odvolací správny orgán, aby ho po doplnení dokazovania upovedomil o okamihu, ktorým považuje dokazovanie za skončené a sprístupnil mu kompletný spisový materiál za účelom jeho štúdia. Následne žiada dodatočnú primeranú lehotu, nie kratšiu ako 10 pracovných dní na prípravu záverečného vyjadrenia k celému priebehu konania a to v zmysle ustanovenia 33 ods. 2 správneho poriadku. V prípade, ak odvolací správny orgán dospeje k záveru, že ďalšie dokazovanie nevykoná, ale napriek tomu sám bude mať úmysel vo veci rozhodnúť, žiada o poskytnutie dodatočnej primeranej lehoty, nie kratšej ako 10 pracovných dní, na prípravu záverečného vyjadrenia k celému priebehu konania. Vzhľadom na zložitosť a komplikovanosť prípadu zároveň žiada o nariadenie ústneho pojednávania. Na základe vyššie uvedených skutočností a vzhľadom na uplynutie jednoročnej prekluzívnej lehoty 
na uloženie sankcie účastník konania navrhol, aby odvolací orgán napadnuté rozhodnutie zrušil a konanie zastavil.
	V doplnení odvolania zo dňa 19.08.2013 účastník konania ďalej poukázal na dokumenty a informácie vzťahujúce sa k podnetu pani S.. Vo veci zmluvy o úvere č. dokumenty predložené pani S. zachytávajú časové obdobie viac ako 16 kalendárnych mesiacov, počas ktorých bolo v tejto veci komunikované s pani S.. Vo veci zmluvy o úvere č. dokumenty predložené pani S. zachytávajú časové obdobie viac ako 13 kalendárnych mesiacov počas ktorých bolo komunikované s uvedenou spotrebiteľkou. Z uvedeného je zrejmé, že od januára 2010 mala pani S. preukázateľnú vedomosť o tom, že sú vedené konania smerujúce k vymoženiu pohľadávok. Z uvedeného je tiež zrejmé, že od januára 2010 bolo urobených niekoľko pokusov a úkonov voči pani S., ktoré súviseli s vymáhaním pohľadávok, na ktoré táto mohla reagovať, lehota od januára 2010 bola viac než dostatočná na to, aby došlo k úhrade záväzkov pani S., napriek tomu sa tak nestalo. Podľa rozsudku v konaní spisová značka SR 11476/10 „Žalovaný uviedol, že si je vedomý, svojho záväzku voči žalobcovi ....“.  Vzhľadom na aktivitu pani S. - jej nevyjadrenie sa v jednom konaní a obsah jej vyjadrenia v druhom konaní, nie je dôvod predpokladať, že by voči doručenému platobnému rozkazu podala odpor. Všetky tieto skutočnosti prvostupňový správny orgán vo svojom rozhodnutí neuviedol, nezaoberal sa nimi, hoci boli súčasťou vedeného spisu a sú prvostupňovému správnemu orgánu známe, hoci sa nimi zaoberať mal a mal ich zohľadniť. Účastníkovi konania nie je zrejmé prečo prvostupňový správny orgán vyššie uvedené podklady vo svojom rozhodnutí ani len nespomenul a nehodnotil.
Prvostupňový správny orgán tvrdí, že pani A. a S. boli do istej miery oboznámené s princípmi fungovania exekučného konania, preto sa obrátili na SOI, ďalej potom na strane 16 uvádza, že „nemohli mať vedomosť o tom, či tento nebude podnikať kroky mimo zákon a naozaj sám nepristúpi k výkonu dražby.“. Obe spotrebiteľky sa vo svojich podnetoch odvolávali na závery súdu, vyhodnocovali a vykladali závery o súdnom zákaze pre spoločnosť P. s.r.o. a výkon záložného práva, robili závery i k postúpeniu pohľadávok, vykonávali kvalifikáciu konania z hľadiska ustanovení Trestného zákona, kvalifikovali dražbu pre súdny zákaz ako nemožnú a neprípustnú. Z tohto vyplýva, že závery prvostupňového správneho orgánu sú vo veľkom rozpore s podaniami a podnetmi oboch spotrebiteliek a to tak vo vzťahu k ich vedomostiam a záverom, ako i vo vzťahu k tomu, že samé nevyjadrovali obavu z nejakého výkonu dražby. Tieto spotrebiteľky sú tak nielen vnímavé a obozretné, ale prijímajú závery i z hľadiska obsahu právnych predpisov, ich výkladu a ich aplikácie na konkrétne situácie. Tvrdenie, že „nemohli mať vedomosť o tom, či tento nebude podnikať kroky mimo zákon a naozaj sám nepristúpi k výkonu dražby majetku“ je potom len konštrukciou prvostupňového správneho orgánu, ktorá nemá žiadnu oporu vo vedenom spise a ktorá odporuje inému tvrdeniu a záveru prvostupňového správneho orgánu. Účastník konania sa pýta kde v spise sú skutočnosti potvrdzujúce uvedené úvahy a závery prvostupňového správneho orgánu o obavách z krokov mimo zákon, o nevedomosti autoriek podnetov zachytené, prečo prvostupňový správny orgán prijíma takéto závery, prečo prvostupňový správny orgán hodnotí to, čo niekto nevedel, či je vôbec možné to, aby prvostupňový správny orgán vo svojom rozhodnutí na jednom mieste objektívne tvrdil to, že niekto niečo nevedel a na tomto založil svoje rozhodnutie a uložil pomerne vysokú pokutu. So všetkým vyššie uvedenými skutočnosťami sa prvostupňový správny orgán mal zaoberať a zohľadniť ich.
Keďže pani A. podala sama dňa 04.07.2011 námietky voči exekúcii, ktorým súd vyhovel, bola uvedená spotrebiteľka dostatočne kvalifikovaná na to, aby aktívne vystupovala i v procese exekučného konania. Účastník konania sa pýta, prečo prvostupňový správny orgán vyššie uvedenú informáciu vo svojom rozhodnutí nespomenul a nehodnotil. S vyššie uvedenou skutočnosťou sa pritom prvostupňový správny orgán mal zaoberať.
Prvostupňový správny orgán sa vo svojom rozhodnutí na strane 14 zaoberal rozhodcovským konaním, ktoré je legálne definované v zákone č. 244/2002 Zb. o rozhodcovskom konaní v znení neskorších predpisov. Predstavuje najčastejšie využívaný alternatívny spôsob riešenia sporov. Účastník konania v tejto súvislosti poukázal na dôvodovú správu k zákonu o rozhodcovskom konaní (označenú ako konsolidované znenie po novele č. 521/2005 Z. z. a novele č. 71/2009 Z. z.), kde sú uvádzané výhody rozhodcovského konania, ako aj súlad predloženého návrhu s Ústavou Slovenskej republiky, s inými zákonmi, ako aj s medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná. Rozhodcovské konanie, arbitráž, predstavuje bežný spôsob riešenia sporov i na medzinárodnej úrovni, je využívaný aj Slovenskou republikou, napr. vo veciach A.A. c/a Slovenská republika, B. M. c/a Slovenská republika, H. B.V. c/a Slovenská republika. Správny orgán má však na danú problematiku zjavne opačný názor, vychádzajúci z prílišnej paušalizácie. Tvrdenia správneho orgánu na strane 14 rozhodnutia obsahujú nepravdivé výroky, na ktoré chce účastník konania poukázať. Rozhodnutie rozhodcovského súdu síce skutočne nie je možné napadnúť odvolaním, avšak možnosť zrušiť rozhodcovský rozsudok reálne existuje aj v prípade porušenia hmotnoprávnych predpisov na ochranu spotrebiteľa v zmysle § 40 odsek 1 písmeno j) zákona o rozhodcovskom konaní.
Samotný zákon o rozhodcovskom konaní obsahuje prísne podmienky, ktoré musia byť splnené pri rozhodovacej činnosti v sporoch, kde jedna zo strán je v postavení spotrebiteľa, čo vyplýva z § 33 odsek 2 zákona o rozhodcovskom konaní. Aj samotný rozhodcovský súd má povinnosť skúmať, či sa v zmluvách vyskytujú nekalé obchodné podmienky, prípadne iné porušenia právnych predpisov a tomu prispôsobiť svoje rozhodovanie. Súd má možnosť nevydať poverenie na vykonanie exekúcie, ak zastáva názor, že exekučný titul je v rozpore so zákonom. Exekučné súdy pri vydávaní poverenia na výkon exekúcie na základe rozhodcovského rozsudku nie sú viazané lehotou na vykonanie takéhoto úkonu a teda majú dostatok času, aby posúdili existenciu takých vád, ktoré by vydaniu poverenia bránili. Účastník konania v tejto súvislosti poukázal na uznesenie Krajského súdu Prešov z 5.5.2010, sp. zn. 3CoE 29/2010. Nakoniec, ako prostriedok ultima ratio sa v niektorých prípadoch dokonca pripúšťa ochrana prostredníctvom Ústavného súdu Slovenskej republiky, čo potvrdzuje nález Ústavného súdu Slovenskej republiky, sp. zn. III. ÚS 162/2011.
Účastníkovi konania nie je zrejmé, prečo prvostupňový správny orgán v rozhodnutí uviedol, že dlžník mohol pristúpiť aj k úhrade záväzku v požadovanej plnej sume zo strany účastníka konania, ktorého oprávnenosť nemusela byť celkom preukázaná. SMS správy neobsahovali vyčíslenie pohľadávky a veriteľ ako účastník exekučného konania musel mať presnú vedomosť o výške vymáhanej sumy, ktorá bola navyše exekučným súdom uznaná za oprávnenú a zákonnú, nemohlo hroziť nebezpečenstvo že by pani A. platila tzv. nedlh, na ktorý účastník konania nemal nárok.
K argumentu správneho orgánu spočívajúceho v obave vo veci zvýšených nákladoch spotrebiteľa nutných na dopravu na miesto pojednávania rozhodcovského súdu účastník konania uviedol, že ho považuje za nezrozumiteľný. V prípade pani S. je vzdialenosť miesta jej bydliska od sídla rozhodcovského súdu cca 4 kilometre a vzdialenosť medzi bydliskom pani A. a sídlom rozhodcovského súdu je 54,5 kilometra, účastník konania však poukázal na osem krajských súdov a na konanie vedené zo strany Najvyššieho súdu Slovenskej republiky v Bratislave, kedy nevýhodnosť súdneho konania na niektorom z uvedených súdov pre prípadné zvýšené náklady účastníkov nikto nespochybňuje. Účastník konania žiada, aby sa druhostupňový správny orgán osobitne zaoberal a aby sa vyjadril k argumentácii prvostupňového správneho orgánu o nevýhodnosti rozhodcovského konania spočívajúcej vo vopred danom sídle rozhodcovského súdu a argumentácii účastníka konania o vopred daných pravidlách pre určovanie vecnej a miestnej príslušnosti súdov Slovenskej republiky a o konkrétnej vzdialenosti bydliska pani S. a pani A. od sídla rozhodcovského súdu. Správny orgán mal vychádzať pri formulovaní svojho názoru z nesprávneho právneho posúdenia veci a z nedostatočne zisteného skutkového stavu. Účastník konania sa pýta prečo sa správny orgán nevysporiadal s možnosťami obrany proti rozhodcovskému rozsudku, s tým, ako by sa konkrétnym osobám zvýšili náklady na dopravu vzhľadom na sídlo rozhodcovského súdu, berúc do úvahy aj existujúce pomery v súvislosti s prístupom na všeobecné súdy Slovenskej republiky. Vyššie uvedenými skutočnosťami sa prvostupňový správny orgán mal zaoberať a zohľadniť ich. 
Prvostupňový správny orgán sa vo svojom rozhodnutí na strane 12 zaoberal aj spôsobom vykonania exekúcie, kde sa snaží relativizovať úlohu oprávneného v tomto procese a určení toho, či je možné vykonať dražbu i predajom nehnuteľnosti. Účastník konania poukázal na 
§ 134 odsek 1 Exekučného poriadku a žiada uviesť kde v spise a ako je zdokumentované a preukázané to, že možnosť exekúcie predajom nehnuteľnosti je možná a zákonná i bez vôle oprávneného (veriteľa). Účastník konania sa tiež pýta druhostupňového správneho orgánu či je možné vykonať exekúciu predajom nehnuteľnosti podľa Exekučného poriadku bez toho, aby na to dal oprávnený súhlasí a v prípade ak s tým oprávnený vyjadrí nesúhlas. 
Vo vyššie špecifikovanej dôvodovej správe k zákonu o rozhodcovskom konaní sám zákonodarca deklaroval základné zásady aplikácie smernice s uvedením príslušnej judikatúry
(rozhodnutie ESD C -168/95- Luciano Arcaro, rozhodnutie ESD C - 91/92 Faccini Dori, rozhodnutie ESD C - 6/90 Francovich). Všetky uvedené závery majú byť v plnej miere kompatibilné s predchádzajúcimi argumentmi účastníka konania týkajúcimi sa možnosti aplikácie smernice. Účastník konania žiada, aby odvolací správny orgán napadnuté rozhodnutie zrušil v plnom rozsahu.
	V podaní zo dňa 27.08.2013 právny zástupca účastníka konania poukazuje na neprofesionálne, nevhodné, emocionálne konanie riaditeľa Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj Ing. L. O., ktoré malo javiť známky zaujatého prístupu. Účastník konania konkrétne poukázal na úkon nazretia do spisu zrealizovaný dňa 08.08.2013 splnomocnencom spoločnosti za prítomnosti notárskej kandidátky poverenej notárkou JUDr. J. K. počas ktorého správanie uvedeného zástupcu správneho orgánu budilo dojem, že správny orgán nie je v predmetnej veci nezaujatý a nestranný. Ing. L. O. najskôr odmietol vydať zástupcovi spoločnosti listinu zo správneho spisu a následne ju do spisu vrátil. Podrobnosti o priebehu nahliadnutia do spisu sú uvedené v príslušnej časti notárskej zápisnice priloženej k podaniu. Neskôr účastník konania zistil, že aj napriek jeho osobitnej požiadavke nebol sprístupnený kompletný spis vedený vo veci, čo je porušením ústavného práva na nestranný a spravodlivý proces. Podobne v januári 2013 účastník konania požadoval informácie a doklady zo spisu, ktoré Ing. O. účastníkovi konania neposkytol. Spoločnosť pri vymáhaní pohľadávok postupuje striktne  v súlade s § 39 Občianskeho zákonníka a § 265 Obchodného zákonníka, ako aj ostatnými všeobecne záväznými právnymi predpismi. Posúdenie postupu uvedeného zástupcu správneho orgánu necháva účastník konania na Ústrednom inšpektoráte SOI so sídlom v Bratislave s tým, aby vyvodil v prípade nutnosti potrebné následky aj voči prebiehajúcemu správnemu konaniu.
Dňa 12.09.2013 bolo na Ústredný inšpektorát SOI so sídlom v Bratislave doručené podanie označené ako „Námietka k obsahu zápisnice z nazerania účastníka konania do spisu zo dňa 10.09.2013 v zmysle § 23 Správneho poriadku; Žiadosť o predložene kompletnej spisovej dokumentácie vedenej v tejto veci; Predbežné vyjadrenie“. Účastník konania v ňom nesúhlasí s formuláciou o potvrdení poskytnutia kompletného spisového materiálu, ktoré bolo obsiahnuté v zápisnici z nazerania do spisu a uvedenú formuláciu nepovažuje za správnu a ani za zákonnú. Tvrdí, že spisový materiál je v tejto veci vedený správnym orgánom a nie ním a z tohto dôvodu nie je možné, aby potvrdzoval, že to čo mu bolo na nahliadnutie predložené, je všetko čo sa tejto veci týka, že sú tu všetky doklady, podklady a písomnosti, ktoré správny orgán v súvislosti s touto vecou niekedy vyhotovil a obdržal. Účastník konania popisuje priebeh nazerania do spisu na prvostupňovom správnom orgáne, ktoré bolo vykonané dňa 08.08.2013 a tvrdí, že v zmysle obsahu spisu mali byť jeho súčasťou aj List Krajskej prokuratúry Ba zo dňa 21.2.2013 - žiadosť o súčinnosť + list I-SOI Ba zo dňa 28.2.2013 s doručenkou - odpoveď (teda dva listy), ako aj list OR PZ zo dňa 6.3.2013 - žiadosť o zaslanie predbežného opatrenia, ktoré však neboli súčasťou spisu a neboli mu z nich vyhotovené kópie, hoci sa nenachádzali medzi zoznamom dokumentov, o vyhotovenie kópie ktorých nemal záujem. Za účelom potvrdenia pravdivosti svojich tvrdení sa odvoláva na obsah notárskej zápisnice N 958/20123, NZ 27304/2013, NCRIs 27849/2013 o právne významných skutočnostiach, ktoré by mohli byť podkladom pre uplatnenie práv, alebo ktorými by mohli byť spôsobené právne následky a jej prílohy. Účastník konania poukazuje na znenie § 2 
ods. 1, § 3 ods. 1 písm. b) a § 3 ods. 4 zákona č. 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) a obsah notárskej zápisnice, pričom zdôrazňuje, že sa jedná o verejnú listinu, ktorá preukazuje pravdivosť toho, čo sa v nej osvedčuje alebo potvrdzuje, ak nie je preukázaný opak. Pre verejnú listinu platí nevyvrátiteľná domnienka jej správnosti, ktorá sa v súdnom alebo v správnom konaní nedokazuje, pričom predmetom dokazovania je len jej prípadná nesprávnosť. Podotýka, že dôkazná sila verejnej listiny je vyššia než listiny súkromnej a pokiaľ sa nedokáže opak, považujú sa skutočnosti uvedené vo verejnej listine za pravdivé bez ďalšieho zisťovania. Účastník konania na základe uvedeného uvádza, že mu už raz napriek jeho požiadavke a ubezpečeniu kompletná spisová dokumentácia predložená nebola. Účastník konania ďalej tvrdí, že pri nazeraní do spisu dňa 10.09.2013 bol pod poradovým číslom 4 ako súčasť spisu vedený dokument označený ako „Návrh na správne konanie; 15.11.2012“, ktorý však nie je zahrnutý do Listu „Obsah spisu P/0452/01/2012“, ktorý bol v spise vedený ešte dňa 08.08.2013, netvorí ani súčasť notárskej zápisnice, a nebol mu teda ani predložený ako súčasť spisového materiálu. Podotýka, že sa mal možnosť oboznámiť s daným dokumentom až potom, čo prvostupňový orgán vo veci dvakrát rozhodol. Z hľadiska pomenovania pokladá daný dokument za závažný a pokladá za vylúčené a neprípustné, aby tento dokument súčasť spisového materiálu netvoril a neskôr sa zrazu súčasťou spisu stal. Účastník konania ďalej tvrdí, že dňa 10.09.2013 boli pri nahliadnutí do spisu jeho súčasťou aj 3 ním špecifikované listy, ktoré v ňom dňa 08.08.2013 neboli obsiahnuté a účastník konania sa tak s nimi oboznámil až na konaní pred odvolacím orgánom. Dodáva, že súčasťou spisového materiálu boli aj List Slovenskej obchodnej inšpekcie, Ústredného inšpektorátu zo dňa 25.06.2012 týkajúci sa podnetu pani A. a list Slovenskej obchodnej inšpekcie, Ústredného inšpektorátu zo dňa 25.06.2012 týkajúci sa podnetu pani S., ktoré neboli zástupcovi účastníkovi konania dňa 08.08.2013 predložené Tieto by inak museli tvoriť súčasť už uvedenej notárskej zápisnice ako verejnej listiny vyhotovenej štátom určenou osobou. Z predloženého spisového materiálu, konkrétne odstúpení podania zn. 1005/2312/55/12, P-399/12 a zn. 967/2174/55/12, P-401/12, účastník konania vyvodil existenciu ďalších listov zasielaných pani A. a pani S., ktoré sa týkali doporučenia podať trestné oznámenie, ktoré sa v spise nenachádzali dňa 08.08.2013 a ani dňa 10.09.2013, a preto žiada uvedené listy do spisu doložiť a jemu sprístupniť. Účastník konania ďalej uvádza, že počas správneho konania došlo k zásadnej zmene vedenia a obsahu spisového materiálu. Dňa 08.08.2013 sa nachádzal v spise List „Obsah spisu P/0452/01/2012“, dňa 10.09.2013 sa v spise nachádzal List „OBSAH SPISOVÉHO OBALU - P/0452/01/2012“. Porovnaním týchto dokumentov je zrejmé, že v Liste „Obsah spisu P/0452/01/2012“ je uvedených celkom 27 položiek, ako v poradí posledná s názvom (písané ručne) II. st. rozhodnutie, táto nasleduje po položke Upovedomenie o odstúpení odvolania zo dňa 10.4.2013 s doručenkou. Táto istá položka II. st. rozhodnutie - je v Liste „OBSAH SPISOVÉHO OBALU - P/0452/01/2012“ uvedená pod poradovým číslom 32. Z uvedeného je zrejmé, že súčasťou spisu dňa 08.08.2013 nebolo minimálne 8 účastníkom konania uvedených dokumentov. Účastník konania ďalej namieta, že správny poriadok neobsahuje ustanovenie, ktoré by mu ako účastníkovi konania dávalo povinnosť podpísať akýkoľvek dokument potvrdzujúci to, že do spisu nazrel, pričom nie je nutné, aby osoba záznam o tom, že nazrela do spisu, podpísala. Správny poriadok neobsahuje ustanovenie, ktoré by umožňovalo správnemu orgánu nevydať účastníkovi konania ním požadované kópie listín zo spisu v prípade, že účastník konania nepodpíše zápisnicu o nazretí do spisu. Správny poriadok neobsahuje ustanovenie, ktoré by umožňovalo správnemu orgánu nevydať účastníkovi konania ním požadované kópie listín zo spisu v prípade, že účastník konania nepotvrdí ich prevzatie. Účastník konania namieta, že dňa 10.09.2013 bolo pri úkone nazerania do spisu dohodnuté, že účastník konania sa k veci vyjadrí v priebehu budúceho týždňa, najneskôr v čase do 18.09.2013, tomuto však stále nebol sprístupnený vo veci vedený kompletný spis. Napriek tejto dohode je v texte zápisnice z nazerania účastníka konania do spisu v zmysle § 23 správneho poriadku uvedené, že účastník konania bol zároveň poučený v zmysle § 33 ods. 2 správneho poriadku o možnosti dodatočného vyjadrenia sa k predmetu konania v lehote 3 dní od nazretia do spisu. Túto lehotu nepovažuje účastník konania všeobecne za primeranú, toto je navyše v rozpore s vykonanou dohodou. Účastník konania ďalej požaduje, aby sa tak prvostupňový ako i druhostupňový správny orgán riadil i ustanoveniami Charty základných práv a Európskeho kódexu dobrej správnej praxe, a to vo vzťahu k priebehu celého konania ako i vo vzťahu ku všetkým požiadavkám, návrhom, pripomienkam a podaniam účastníka konania a aby sa druhostupňový správny orgán pred vydaním rozhodnutia v nadväznosti i na uvedený obsah Charty základných práv a Európskeho kódexu dobrej správnej praxe písomne vyjadril ku všetkým požiadavkám, návrhom, pripomienkam a podaniam účastníka konania. V závere účastník konania namieta znenie zápisnice z nazerania do spisu ako nesprávne a nezákonné. Tvrdí, že mu opätovne nebol sprístupnený celý vo veci vedený spis, čo je potvrdené štátom určenou osobou vo forme verejnej listiny. Opätovne žiada o predloženie kompletnej spisovej dokumentácie vedenej vo veci, žiada sprístupniť ďalšie listy, ktoré boli adresované pani A. a pani S.. Účastník konania žiada, aby vo veci nebolo odvolacím orgánom rozhodnuté predtým, ako mu bude sprístupnený celý spis vrátane listov adresovaných p. S. a A. a ako bude mať možnosť sa k tomuto v primeranom čase písomne vyjadriť, a preto žiada o opätovné nazretie do spisovej dokumentácie po doplnení dokumentov, ktoré majú tvoriť spis a žiada, aby sa odvolací orgán pred rozhodnutím vo veci vyjadril účastníkovi konania ku všetkým skutočnostiam. Je toho názoru, že nie sú splnené hmotnoprávne a ani procesnoprávne podmienky na to, aby mohol druhostupňový orgán potvrdiť rozhodnutie prvostupňového správneho orgánu.
	Dňa 17.09.2013 bola na Ústredný inšpektorát SOI so sídlom v Bratislave doručená opätovná námietka uplynutia subjektívnej lehoty na uloženie pokuty. Účastník konania poukázal na podnet pani A., na vydané predbežné opatrenie zo dňa 04.07.2012 voči spoločnosti Platiť sa oplatí s.r.o., ako aj na rozhodnutie nadriadeného orgánu o námietkach účastníka konania zo dňa 20.07.2012. V tejto súvislosti tiež poukázal na inšpekčné záznamy zo dňa 26.09.2012 a 09.10.2012, ako aj rozhodnutie Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj zo dňa 26.07.2013. Všetky poznatky a informácie vo veci pani A. uvedené vo výroku napadnutého rozhodnutia mal správny orgán získať výlučne z podnetu spotrebiteľky, pričom kvalifikáciu konania urobila Slovenská obchodná inšpekcia už dňa 25.06.2012, kedy odstúpila podanie spotrebiteľky miestne príslušnému inšpektorátu SOI. Rovnako účastník konania uviedol, že vo veci spotrebiteľky pani S. všetky poznatky a informácie vo výroku napadnutého rozhodnutia vyplývajú z jej podania doručeného dňa 08.06.2012, pričom kvalifikáciu konania urobila Slovenská obchodná inšpekcia už dňa 25.06.2012, kedy odstúpila podanie spotrebiteľky miestne príslušnému inšpektorátu SOI. Lehota na uloženie pokuty má povahu prekluzívnej lehoty, svoj názor účastník konania opiera aj o názor vyslovený Najvyšším súdom Slovenskej republiky v rozsudku 3 Szd 3/2009 zo dňa 14.05.2009. Orgán dozoru mal vykonať predbežné posúdenie, že došlo k porušeniu zákona ako takému pred vydaním predbežného opatrenia. S ohľadom na rozhodnutie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky č. 6 Sžf/51/2010 zo dňa 22.06.2011, nález Ústavného súdu Českej republiky zo dňa 17.02.2010, sp. zn. I. ÚS 1898/09, účastník konania zastáva názor, že najneskôr dňa 04.07.2012 začala plynúť subjektívna lehota na uloženie sankcie. Účastník konania tiež podporne použil rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky 3 Sž 5/2009 zo dňa 23.04.2009 a sp. zn. 2 Sžo 38/2011 zo dňa 22.08.2012, Uznesenie Najvyššieho správneho súdu Českej republiky sp. zn. 7 As 95/2011 zo dňa 02.02.2012, Rozsudok Najvyššieho správneho súdu Českej republiky, sp. zn. 9 As 47/2008. Na základe uvedeného má účastník konania za to, že správnemu orgánu už doručením podnetov, najneskôr však dňa 04.07.2012 začala plynúť prekluzívna lehota počas ktorej by mohol právoplatne rozhodnúť o uložení sankcie.
	Dňa 20.09.2013 bolo na Ústredný inšpektorát SOI so sídlom v Bratislave doručené podanie označené ako „Návrh na doplnenie dokazovania; Oznámenie skutočností nasvedčujúcich vylúčenie zamestnanca správneho orgánu“. Účastník konania poukázal na povinnosť správneho orgánu úplne a presne zistiť skutkový stav veci. V rámci zisťovania podkladov pre rozhodnutie vo veci samej nebol doteraz zohľadnený návrh kontrolovaného subjektu na doplnenie dokazovania ohľadom doručenia SMS správ do sféry sťažovateľov, či už prvostupňovým alebo druhostupňovým orgánom. K skutočnosti, či predmetné SMS správy boli adresátom aj naozaj doručené a teda či sa vôbec dostali do sféry spotrebiteľov, sa orgán dozoru vo svojom rozhodnutí bližšie nevyjadril, a to aj napriek výslovnej požiadavke účastníka konania na doplnenie dokazovania. S ohľadom na predmet konania považuje účastník konania za nevyhnutné, aby sa správny orgán v rámci procesu zisťovania podkladov pre rozhodnutie vo veci samej náležitým spôsobom zaoberal skutočnosťou, a to konkrétne doručením predmetných SMS správ na jednotlivé mobilné čísla patriace osobám, ktoré podali dané sťažnosti. Správny orgán sa takýmto návrhom na doplnenie dokazovania zo strany účastníka konania ani nezaoberal. Správny orgán nemá byť len pasívnym vykonávateľom vôle účastníka konania, ale práve naopak má zohrávať aktívnu úlohu pri zhromažďovaní dôkazov, ktoré sú podkladom pre jeho rozhodnutie, a to aj v tom prípade, ak by sa účastník konania nachádzal v dôkaznej núdzi, čo nie je však prípad účastníka konania. V prípade, ak by odvolací orgán nereagoval na návrhy odvolateľa na doplnenie dokazovania, bol by to dôvod pre zrušenie rozhodnutia súdom. Dôsledkom uvedeného by mohli vzniknúť kontrolovanému subjektu škodové nároky, ktoré si bude nútený bezpochyby uplatňovať v rámci občianskoprávneho konania. V zmysle § 32 ods. 1 správneho poriadku účastník konania navrhol opätovne správnemu orgánu doplniť dokazovanie o listinné dôkazy, ktoré by dostatočným spôsobom preukázali doručenie SMS správ do sféry konkrétnych sťažovateľov, teda na konkrétne telefónne čísla, na podklade čoho bude možné po presnom a úplnom zistení skutočného stavu veci vydať meritórne rozhodnutie.
K námietke predpojatosti zamestnanca správneho orgánu účastník konania uviedol, že s poukazom na rozhodnutie Ústredného inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave vydané dňa 06.09.2013 má za to, že ani v tomto prípade sa orgán dozoru dostatočným spôsobom nezaoberal predloženým dôkazom a to konkrétne Notárskou zápisnicou N 958/2013 zo dňa 13.08.2013. Účastník konania poukázal na skutočnosť, že v prehľade dokumentov vedených v tomto spise ako „Obsah spisu P/045/01/2012“ bolo uvedené i Vyjadrenie právneho odboru zo dňa 09.04.2013 k odvolaniu. Po tom čo účastník konania požiadal o vyhotovenie kópií listín nachádzajúcich sa v spise, si p. Mgr. J. ako aj prítomná notárska kandidátka poverená JUDr. J. K., notárom so sídlom ...všimli, že súčasťou predložených vyhotovených kópií listín nachádzajúcich sa v spise nie je dokument Vyjadrenie právneho odboru zo dňa 09.04.2013 k odvolaniu. Uvedený dokument bol zo strany Ing. Opálku poskytnutý až po námietkach vznesených zo strany účastníka konania. Účastník konania poukázal na § 2 ods. 1, § 3 ods. 1 Notárskeho poriadku a na skutočnosť, že štátom určenou osobou bola vyhotovená verejná listina. Notárska zápisnica preto potvrdzuje, že účastníkovi konania už raz napriek jeho požiadavke a ubezpečeniu kompletná spisová dokumentácia predložená nebola.
Zároveň účastník konania poukázal na skutočnosť, že z rozhodnutia správneho orgánu SK/0619/99/2013 zo dňa 06.09.2013 jednoznačne vyplýva, že správny orgán pri rozhodovaní o vylúčení daného zamestnanca sa s uvedenou notárskou zápisnicou N 95812013 zo dňa 13.08.2013 neoboznámil, keďže tie najdôležitejšie argumenty nezohľadnil a úplne ich opomenul.
	K tomu odvolací orgán uvádza, že po preskúmaní napadnutého rozhodnutia nezistil dôvod na jeho zmenu alebo zrušenie. Odvolací orgán vyhodnotil tvrdenia účastníka konania o nespoľahlivo zistenom skutkovom stave a nesprávnom právnom posúdení veci ako neopodstatnené a nemajúce oporu v skutkových zisteniach, ako aj vo všeobecne záväzných právnych predpisoch. Odvolací orgán tiež zastáva názor, že v novom konaní prvostupňový správny orgán odstránil nedostatky, ktoré spočívali v porušení procesných práv účastníka konania pri prejednávaní veci a vydávaní rozhodnutia č. P/0452/01/2012 zo dňa 14.03.2013. Námietky vznesené účastníkom konania ho preto podľa názoru odvolacieho orgánu nezbavujú zodpovednosti za kontrolou presne a spoľahlivo zistené porušenie zákona, ktoré je predmetom preskúmavaného prvostupňového rozhodnutia, a to z dôvodov uvedených nižšie.
Podľa § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, nekalé obchodné praktiky sú zakázané.
Podľa § 7 ods. 2 zákona o ochrane spotrebiteľa, obchodná praktika sa považuje za nekalú, ak 
a) je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti, 
b) podstatne narušuje alebo môže podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k výrobku alebo službe, ku ktorému sa dostane alebo ktorému je adresovaná, alebo priemerného člena skupiny, ak je obchodná praktika orientovaná na určitú skupinu spotrebiteľov.
Podľa § 9 písm. e) cit. zákona pri určení, či sa v agresívnej obchodnej praktike používa obťažovanie, nátlak vrátane použitia fyzickej sily alebo neprimeraný vplyv, berie sa do úvahy hrozba podniknúť kroky, ktoré nemožno podniknúť legálne. 
Podľa § 2 písm. p) cit. zákona, obchodnou praktikou je konanie, opomenutie konania, spôsob správania alebo vyjadrovania, obchodná komunikácia vrátane reklamy a marketingu predávajúceho, priamo spojené s propagáciou, ponukou, predajom a dodaním výrobku spotrebiteľovi.
Podľa § 2 písm. u) cit. zákona odbornou starostlivosťou je úroveň osobitnej schopnosti a starostlivosti, ktorú možno rozumne očakávať od predávajúceho pri konaní vo vzťahu k spotrebiteľovi, zodpovedajúca čestnej obchodnej praxi alebo všeobecnej zásade dobrej viery uplatňovanej v jeho oblasti činnosti.
Podľa § 2 písm. q) cit. zákona agresívnou obchodnou praktikou je konanie, ktoré obťažovaním, nátlakom vrátane použitia fyzickej sily alebo neprimeraným vplyvom podstatne zhoršuje slobodu výberu alebo správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k výroku a tým zapríčiňuje alebo môže zapríčiniť, že spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil.
	Odvolací správny orgán v danom prípade zastáva názor, že pre komplexné posúdenie skutku je potrebné zohľadniť oblasť, v ktorej došlo k vytýkanému konaniu, pôvod pohľadávky, úroveň odbornej starostlivosti požadovanej v oblasti, v ktorej pôsobí účastník konania, ako aj úroveň informovanosti, vedomostí a obozretnosti priemerného spotrebiteľa cieľovej skupiny, voči ktorej boli praktiky účastníka konania nasmerované. V neposlednom rade je tiež potrebné prihliadnuť k obsahu a intenzite zasielaných výziev, ich spôsobilosti významne zmeniť rozhodnutie priemerného spotrebiteľa, ako aj zohľadniť ďalšie okolnosti a špecifiká prípadu, a to vo vzájomnej súvislosti tak, aby bolo možné dospieť k jednoznačnému záveru, či konanie vykazovalo znaky nekalosti vo vzťahu k spotrebiteľom.
	Činnosť vymáhania dlhov je obchodnou praktikou po poskytnutí služby a je priamo spojená s predajom alebo dodávkou konkrétneho finančného produktu. Keďže predmetom ochrany spotrebiteľov je v takomto ochrana záujmov ekonomickej povahy, problematika nekalých obchodných praktík je v tomto prípade aplikovateľná. U účastníka konania sa vzhľadom na predmet a obsah vykonávanej podnikateľskej činnosti predpokladá, že disponuje ako profesionálnymi skúsenosťami, materiálnym zázemím, tak aj odborným personálom a vo vzťahu k spotrebiteľom rešpektuje právnu reguláciu záväzkovo právnych vzťahov, ako aj ochranu poskytnutú ďalšími normami spotrebiteľského práva. Požiadavka odbornej starostlivosti predávajúceho vo vzťahu k spotrebiteľovi v tomto prípade pokrýva nielen rešpektovanie relevantnej právnej regulácie, ale aj zásady dobrej viery a čestnosti uplatňovanej v jeho oblasti činnosti.
Vo vzťahu k pojmu priemerný spotrebiteľ odvolací orgán podporne poukazuje na bod 18 Preambuly k Smernici Európskeho parlamentu a rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu (ďalej len „Smernica o NOP“) v zmysle ktorého „vzala táto smernica za kritérium priemerného spotrebiteľa, ktorý je v rozumnej miere dobre informovaný, vnímavý a obozretný, pri zohľadnení sociálnych, kultúrnych a jazykových faktorov“, ktorý sa ďalej opiera o rozhodovaciu činnosťou Európskeho súdneho dvora (napr. C-210/96, C-220/98). Hoci je uvedený pojem založený na zásade proporcionality s cieľom dosiahnuť správnu rovnováhu medzi potrebou chrániť spotrebiteľov a podporou voľného obchodu na konkurenčnom trhu, spotrebiteľ pri dojednávaní úveru, ako aj následne pri jeho plnení vystupuje v slabšej pozícií v porovnaní s dodávateľom (vzhľadom na jeho skúsenosti a znalosť problematiky), pričom podľa názoru odvolacieho orgánu nemožno od priemerného spotrebiteľa cieľovej skupiny očakávať, že bude detailne znalý právnej úpravy ochrany spotrebiteľa pri poskytovaní úverov, ako aj právnej úpravy pri nútenom vymáhaní plnenia. Tento právny názor odvolací orgán opiera o závery vyplývajúce z rozhodovacej činnosti Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, podľa ktorého „rešpektovanie princípu „ignoratia iuris non excusat – neznalosť zákona neospravedlňuje v spotrebiteľských právnych vzťahoch zo strany dodávateľa treba vyžadovať v najvyššej možnej miere, jeho uplatňovanie v neprospech spotrebiteľa bude prichádzať do úvahy len výnimočne, ak to budú odôvodňovať konkrétne okolnosti. Aj v prípade tohto princípu totiž platí, že v konkrétnych súvislostiach ustupuje na strane spotrebiteľa dôležitejšiemu princípu, ktorým je princíp ochrany spotrebiteľa. Vychádzajúc z povahy spotrebiteľských právnych vzťahov realite praktického života, a teda aj zdravému rozumu, odporuje požiadavka podrobnej (až detailnej) znalosti právnych predpisov (akým je v danej veci zákon o bankách) zo strany spotrebiteľa. Preto neinformovanosť spotrebiteľa, resp. jeho nedostatočná informovanosť v tejto oblasti, mu nemôže byť na ujmu.“   Pri posudzovaní veci zostáva tiež nepochybnou skutočnosť, že pri výklade uvedeného pojmu je potrebné zohľadniť aj článok 114 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, v ktorom sa stanovuje vysoká úroveň ochrany spotrebiteľa. Skutočnosť, že spotrebiteľ pri plnení zmluvy, príp. pri vymáhaní plnenia vykazuje základné znalosti v oblasti právnej úpravy predmetu plnenia, príp. priamo vystupuje aktívne a uplatňuje svoje zákonné práva ešte nemožno považovať za skutočnosť, ktorá by ho zo skupiny priemerných spotrebiteľov vyčlenila.
K vymáhaniu dlhu dochádza v štádiu omeškania spotrebiteľa s peňažným plnením a preto výzvy na plnenie zo strany veriteľa vníma spotrebiteľ s vedomím nesplnenia si svojich zmluvných povinností a zároveň pod tlakom individuálnych okolností neplnenia zmluvy z jeho strany. Komunikáciu veriteľa so spotrebiteľom obsahujúcu výzvy na plnenie je pre tento účel potrebné posúdiť z hľadiska obsahu, periodicity, načasovania, ako aj po zohľadnení osoby účastníka konania ako subjektu, ktorý v dostatočnej miere pozná a je schopný iniciovať realizáciu úkonov súvisiacich s vymáhaním dlžného plnenia. Odvolací orgán považuje všetky vyššie uvedené skutočnosti za rozhodujúce pre posúdenie charakteru konania spoločnosti, ktoré je predmetom napadnutého rozhodnutia. Konanie voči spotrebiteľom pritom vzhľadom na zákonom požadované znaky nekalosti musí dosahovať intenzitu spôsobilú zabrániť priemernému spotrebiteľovi urobiť kvalifikované rozhodnutie a zároveň zmeniť jeho pôvodné rozhodnutie, ktoré za bežných okolností robí.
	V danom prípade boli kontroly u účastníka konania uskutočnené na základe podnetov spotrebiteľov, ktorí informovali dozorný orgán o praktikách spoločnosti v súvislosti s vymáhaním neuhradených pohľadávok majúcich základ v zmluvách o úvere uzatvorených medzi spoločnosťou P., s.r.o. a jednotlivými spotrebiteľmi. Po predbežnom posúdení praktík spoločnosti popísaných v podnetoch spotrebiteľov bolo Inšpektorátom SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj vydané dňa 04.07.2012 predbežné opatrenie č. 3023/01/2012, ktorým daný Inšpektorát SOI ako príslušný orgán podľa ustanovenia § 20 ods. 1, § 21 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa nariadil spoločnosti ako postupníkovi pohľadávok získaných od postupcu zastavenie nekalej obchodnej praktiky spočívajúcej v zasielaní výziev spotrebiteľom, podľa ktorých majú platiť pod hrozbou exekúcie majetku. Následným námietkam spoločnosti voči vydanému predbežnému opatreniu nadriadený orgán nevyhovel rozhodnutím č. SK/440/99/2012 zo dňa 20.07.2012.
Odvolaním napadnuté rozhodnutie vychádza z uplatnenia praktiky v prípade spotrebiteľov D. A. a J. S. vo forme SMS výziev, podľa ktorých majú spotrebitelia uhradiť svoj záväzok pod hrozbou exekúcie majetku, v znení:
-	 „Dorazne Vas upozornujeme, aby ste sa v zmysle 42a,b OZ nezbavovali Vasho majetku, pretoze bude predmetom DRAZBY“
-	 „Dorazne Vas upozornujeme, ze v pripade neuhradenia Vasho dlhu voci platit sa oplati pristupime k DRAZBE Vasho majetku v zmysle Exekucneho poriadku c. 233/95Z.z.“
-	„Z dovodu neuhradenia zavazku s okamzitou platnostou pristupujeme k DRAZBE Vasho majetku“.
Spotrebitelia ako dlžníci sa v čase postúpenia pohľadávok a na to nadväzujúcom doručovaní predmetných SMS nachádzali v určitej fáze spojenej s jej vymáhaním (začatá, príp. prebiehajúca exekúcia, či štádium rozhodnutia súdu o zamietnutí žiadosti súdneho exekútora o udelenie poverenia na vykonanie exekúcie z dôvodu rozporu exekučného titulu so zákonom alebo čiastočnom zamietnutí takejto žiadosti súdneho exekútora), kedy si boli vedomí neplnenia svojich zmluvných povinností v súvislosti s poskytnutým úverom, prebiehajúceho exekučného konania, ako aj možného vykonania exekúcie jedným zo spôsobov stanoveným zákonom. Predmetné pohľadávky spotrebiteľov mali pritom právny základ v zmluvách vzťahujúcich sa na poskytovanie peňažných prostriedkov za odplatu, ktoré boli vyňaté spod ochrany noriem spotrebiteľského práva (predovšetkým Občianskeho zákonníka a zákona č. 258/2001 Z.z. o spotrebiteľských úveroch v znení platnom ku dňu uzatvoreniu predmetných zmlúv o úvere ako lex specialis), o čom svedčia aj Uznesenie Okresného súdu Dunajská Streda č. 5Er/744/2010 - 28 zo dňa 13.12.2010 vydané vo veci povinnej pani A. a Uznesenie Okresného súdu Bratislava IV v Bratislave č. 16/Er/48/2011 - 15 zo dňa 27.05.2011 vydané vo veci povinnej J. S..
Vyššie popísanú pozíciu spotrebiteľov je potrebné zohľadniť aj pri posudzovaní znenia zasielaných SMS správ, v ktorých účastník konania použil spojenia „pristupime k DRAZBE“, „bude predmetom DRAZBY“, „s okamzitou platnostou pristupujeme k DRAZBE Vasho majetku“, ktoré navodzujú stav časovej tiesne a bezprostredného uskutočnenia popísaných krokov. Zvýraznenie slova „DRAZBA“ navyše vyvoláva dojem už zvoleného spôsobu výkonu exekúcie predajom majetku. Uvedené SMS správy preto vzhľadom na svoj obsah a opakovanosť zasielania pôsobia na spotrebiteľa nátlakovo a vyvolávajú obavy z bezprostrednej realizácie v nich uvedených krokov. Predmetné výzvy navyše navodzujú dojem, že k dražbe pristúpi samotný účastník konania, či už ihneď alebo na základe Exekučného poriadku, čo je však zavádzajúce.  Dražba totiž predstavuje iba jeden z viacerých možných spôsobov vykonávania exekúcie, uskutočnením ktorej je na základe exekučného titulu súdom poverený exekútor. Práve exekútor je na základe poverenia súdu oprávnený konať, a teda rozhodovať (§ 64 Exekučného poriadku) ako aj upovedomovať dlžníka o spôsobe výkonu exekúcie. Účastník konania práve použitím slova DRAŽBA vzbudil v spotrebiteľovi obavu, že bude zbavený svojho majetku o ktorý by pri dražbe mohol prísť a to napriek tomu, že uhradenie dlžnej sumy je možné zabezpečiť aj iným spôsobom ako dražbou. Účastník konania, ale spotrebiteľovi dával na vedomie možnosť vyrovnanie dlhu len formou dražby, čo v bežnom občanovi evokuje jednoznačne predaj jeho hnuteľného a nehnuteľného majetku. Účastník konania v týchto prípadoch konal sám, dlžníkom hrozil dražbou ich majetku, hoci v daných veciach paralelne prebiehali aj  exekúcie riadne vedené súdnym exekútorom. Výzvy na plnenie zasielané spotrebiteľom preto obsahovali hrozbu uskutočnenia krokov, ktoré účastník konania nemôže podniknúť legálne, čo možno považovať za rozporné s odbornou starostlivosťou a požiadavkou dobrej viery. Konanie spoločnosti bolo posudzované z hľadiska definície nekalej obchodnej praktiky v zmysle § 7 ods. 2 písm. a) a b) zákona o ochrane spotrebiteľa, kedy pre naplnenie nekalosti konania musia byť kumulatívne splnené oba znaky nekalej praktiky definované v § 7 ods. 2 cit. zákona. Keďže z cit. zákona nevyplýva výslovná požiadavka narušenia ekonomického správania spotrebiteľa vo vzťahu k rozhodnutiu o obchodnej transakcii, pre posúdenie nekalosti konania nie je potrebné dospieť k záveru, že posudzované konanie správanie spotrebiteľa skutočne narušilo, postačuje, ak obchodná praktika mohla mať takýto vplyv na priemerného spotrebiteľa, teda postačuje už reálna pravdepodobnosť, riziko vplyvu praktiky na rozhodnutie priemerného spotrebiteľa o obchodnej transakcii, bez potreby dôkazov o skutočnej zmene správania spotrebiteľa vplyvom posudzovanej praktiky. Možnosť narušenia ekonomického správania spotrebiteľa danou praktikou spoločnosti bola správnym orgánom vyhodnotená po posúdení vzniku pohľadávky, jej právneho základu, postavenia priemerného spotrebiteľa cieľovej skupiny, obsahu, načasovania a intenzity zasielania predmetných SMS správ vo vzájomnej súvislosti. Správny orgán teda zastáva názor, že uvedené skutočnosti, ktorými sa správny orgán zaoberal vyššie v rámci odôvodnenia rozhodnutia, boli spôsobilé pohnúť dlžníkov k tomu, že urobia o obchodnej transakcii rozhodnutie, ktoré by inak neurobili - keďže na základe opakovaného nátlaku s hrozbou dražby, mohli pristúpiť aj k okamžitej úhrade peňažného záväzku, a to aj v prípade ak mali pochybnosti o oprávnenosti pohľadávky.
Účastník konania vo svojom odvolaní namieta, že znenie predmetných SMS správ malo len informatívny charakter o následkoch zbavovania sa majetku dlžníkov a použité slovo „pristúpiť“ malo byť vykladané ako informácia o súhlase veriteľa s vykonaním dražby podľa Exekučného poriadku. Odvolací orgán po posúdení obsahu predmetných SMS správ trvá na nekalom charaktere konania spoločnosti, keďže predmetné SMS výzvy boli zasielané v štádiu po začatí exekučného konania, kedy uskutočnenie úkonov súvisiacich so zákazom nakladania s majetkom povinného podliehajúcim exekúcii, ako aj s informovaním o spôsobe výkonu exekúcie prislúcha štátom určenej a splnomocnenej osobe na vykonávanie núteného výkonu súdnych a iných rozhodnutí, teda exekútorovi a nie oprávnenému, hoci sa jedná o vymoženie jeho pohľadávok. Zákonom stanovený postup pri výkone exekučnej činnosti, ako aj skutočnosť, že táto činnosť je vykonávaná osobou spĺňajúcou zákonom požadované kritéria zabezpečuje, že pri exekúcii nebude zasahované do práv povinného vo vyššej miere ako je potrebné vzhľadom na povahu pohľadávky. Účastník konania však v tomto prípade sám nielen informoval o zákaze nakladania s majetkom dlžníkov, ale aj informoval o spôsobe výkonu exekúcie, pričom ním zvolené formulácie SMS správ obsahujúce spojenia „pristupime k DRAZBE“, „bude predmetom DRAZBY“, „s okamzitou platnostou pristupujeme k DRAZBE Vasho majetku“, navodzujú stav bezprostredného uskutočnenia popísaných krokov. Odvolací orgán tiež poukazuje na skutočnosť, že účastník konania v znení správ použil prvú osobu množného čísla, čím uskutočnenie popísaných úkonov spojil s osobou pisateľa správy a zároveň využil slovo „pristúpiť“, ktoré vzhľadom na použitý kontext v najbežnejšom význame znamená začať niečo robiť, prikročiť. Od priemerného spotrebiteľa v tomto prípade nemožno očakávať, že bude pri interpretovaní významu daných výziev používať Krátky slovník slovenského jazyka tak, ako to v danom prípade urobil účastník konania. Aj keď účastník konania poukazuje na ústavný princíp v zmysle čl. 2 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky a prílohu č. 1 k zákonu o ochrane spotrebiteľa, kde jedna zo skutkových podstát agresívnej nekalej obchodnej praktiky vylučuje prípady a rozsah odôvodnený na účel vymáhania zmluvného záväzku, v tomto prípade je potrebné uviesť, že uvedená skutková podstata vylučuje práve prípady, kedy vymáhanie podlieha režimu upravenému osobitným právnym predpisom, teda v našom prípade Exekučným poriadkom, ktorého požiadavky však účastník konania pri realizovaní praktiky nerešpektoval, ako už bolo odôvodnené prvostupňovým správnym orgánom.
Účastník konania tiež poukázal na výhrady odvolacieho orgánu, ktorý na strane 3 rozhodnutie č. SK/0313/99/2013 zo dňa 20.05.2013 poukázal na nedôsledné vysporiadanie sa prvostupňového správneho orgánu s argumentmi účastníka konania, ako aj s jeho návrhmi na doplnenie dokazovania. Odvolací orgán po preskúmaní napadnutého rozhodnutia vydaného v novom konaní zastáva názor, že správny orgán prvého stupňa sa pri prejednávaní veci zaoberal v dostatočnom rozsahu spôsobilosťou vytýkaného konania narušiť ekonomické správanie sa spotrebiteľa, otázkou aplikácie právnej zásady „neznalosť zákona neospravedlňuje“ na posudzovaný prípad, otázkou existencie povinnosti dlžníkov plniť, otázkou informovanosti dlžníkov, s požiadavkou na posúdenie pôvodnej schopnosti dlžníka urobiť rozhodnutie, s prípadnou možnosťou spotrebiteľa neplniť svoj záväzok, so zámerom a postavením spotrebiteľa pred a po doručení SMS správ a významným zhoršením slobodného výberu spotrebiteľov. Odvolací orgán k uvedenému záveru dospel na základe obsahu napadnutého rozhodnutia, kde sa prvostupňový správny orgán v odôvodnení rozhodnutia zaoberal všetkými požiadavkami vyplývajúcimi z aplikovaných právnych noriem s tým, že svoje úvahy podporil konkrétnymi skutkovými okolnosťami, príp. relevantnými zákonnými ustanoveniami. Namietané tvrdenie prvostupňového správneho orgánu na strane 16 napadnutého rozhodnutia je vytrhnuté z kontextu celého rozhodnutia, predovšetkým odôvodnenia rozhodnutia, ktoré poskytuje úvahy správneho orgánu pri posudzovaní okolností danej praktiky. Postup správneho orgánu prvého stupňa v novom konaní preto považuje odvolací orgán za súladný so závermi z rozhodovacej činnosti Ústavného súdu Slovenskej republiky (rozhodnutia sp. zn. III. ÚS 311/07 a I. ÚS 59/04, sp. zn. II. ÚS 410/06 a nálezy sp. zn. IV. ÚS 296/09 a sp. zn. III. ÚS 311/07), Najvyššieho správneho súdu Českej republiky (rozhodnutie č. k. 5 Afs 48/2012 — 28) a Vrchného súdu v Prahe (rozsudok č. k. 6 A 48/92-23), na ktoré sa odvoláva účastník konania.
Vzhľadom na opätovnú požiadavku účastníka konania o zdokumentovanie uvedených skutočností v spise odvolací orgán uvádza, že k posúdeniu vplyvu praktiky na spotrebiteľov, rozsahu predpokladanej odbornej starostlivosti účastníka konania vo vzťahu k spotrebiteľovi, postavenia spotrebiteľa – dlžníka v štádiu pred použitím praktiky, informovanosti a skúsenosti predstaviteľa priemerného spotrebiteľa voči ktorému boli praktiky účastníka konania nasmerované, vplyvu zasielaných SMS správ na spotrebiteľa, ako aj schopnosti zasielaných výziev významne ovplyvniť konanie dotknutých spotrebiteľov, došlo v štádiu aplikácie relevantných právnych noriem na daný prípad. Úvahy správneho orgánu sú v danom prípade dostatočne odôvodnené na to, aby správnosť postupu a argumentácie správneho orgánu mohla byť preskúmaná zo strany nadriadeného orgánu, k čomu aj v rámci odvolacieho konania došlo. S ďalšími skutočnosťami ako sú použitie zásady „neznalosť zákona neospravedlňuje“ na posudzovaný prípad, príp. možnosť spotrebiteľa neplniť svoj záväzok sa správny orgán prvého stupňa vysporiadal spolu s ostatnými námietkami účastníka konania, ktoré vzniesol vo svojom vyjadrení k predmetnej veci.
	Účastník konania tiež spochybnil spoľahlivosť zisteného skutkového stavu, keďže správny orgán mal podľa jeho názoru opomenúť vykonanie dôkazov navrhnutých z jeho strany, čím nemal rešpektovať ani pokyny odvolacieho správneho orgánu. Odvolací orgán v tejto súvislosti uvádza, že v rozhodnutí ÚI SOI č. SK/0313/99/2013 zo dňa 20.05.2013 bola vznesená požiadavka na vysporiadanie sa požiadavkami účastníka konania, ako aj s jeho návrhmi na doplnenie dokazovania, aj keď ich správny orgán vyhodnotil ako nerozhodné alebo nesprávne. Odvolací orgán po preskúmaní napadnutého rozhodnutia konštatuje, že správny orgán prvého stupňa sa v novom konaní zaoberal požiadavkami účastníka konania na vykonanie dokazovania ohľadom procesu zasielania, doručovania, ako aj doručenia SMS správ do sféry dispozície spotrebiteľov, pričom z napadnutého rozhodnutia vyplývajú dôvody prečo správny orgán ďalšie doplnenie dokazovania nepovažoval za potrebné. Zo strany dozorného orgánu boli v prípade oboch spotrebiteliek vznesené požiadavky na doplnenie ich podnetov, kde boli vyzvané na zaslanie dátumov a textov SMS správ, ktoré im boli doručené zo strany účastníka konania. Spotrebiteľka pani A. doručené SMS správy konkretizovala v doplnení podnetu zo dňa 18.06.2012 a pani S. v doplnení podnetu doručenom dňa 20.06.2012. Z napadnutého rozhodnutia je zrejmé, že predmetom postihu sú len SMS správy špecifikované oboma spotrebiteľkami priamo v ich podaniach a zároveň vyplývajúce z inšpekčného záznamu zo dňa 09.10.2012. Postup prvostupňového správneho orgánu pri zisťovaní skutkového stavu veci, ako aj vysporiadavaní sa s návrhom na doplnenie dokazovania preto považuje odvolací orgán za súladný so závermi rozhodovacej činnosti citovanej v tejto súvislosti účastníkom konania (rozsudok Najvyššieho správneho súdu Českej republiky, č. k. 5 As 29/2009-48 a rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky č. 4 Sž 27/1999 a 2 Sžo 94/2007).
K tvrdeniu účastníka konania, že dňa 26.09.2012 bola uskutočnená iba návšteva, nie však kontrola spoločnosti odvolací orgán uvádza, že dňa 26.09.2012 sa do sídla spoločnosti dostavili inšpektori SOI, ktorý sa preukázali preukazmi Slovenskej obchodnej inšpekcie, ktorý ich v zmysle § 5 ods. 5 zákona č. 128/2002 Z.z., v znení neskorších predpisov oprávňuje na výkon kontroly SOI. Výsledkom uskutočnenej kontroly, z ktorej bol vyhotovený inšpekčný záznam, bolo síce iba oboznámenie spoločnosti s doručenými podnetmi spotrebiteľov, v závere kontroly boli však spoločnosti uložené záväzné pokyny, od ktorých sa odvíjala aj následná kontrola SOI, preto uvedenie dátumov oboch kontrol SOI vo výroku napadnutého rozhodnutia považuje odvolací orgán za správne. Účastník konania tiež namietal, že pri kontrolách SOI bolo potvrdené len profesionálne a proklientské správanie spoločnosti vo vzťahu k spotrebiteľom, nie však porušenie právnych predpisov. K tomu je potrebné uviesť, že vykonanie kontroly zo strany inšpektorov SOI patrí do prvotného štádia zisťovania skutkového stavu veci, kedy sú zaznamenávané skutočnosti dôležité pre následné právne posúdenie skutku. Počas kontroly nedochádza k aplikácii relevantných právnych noriem na skutkový stav, čoho dôkazom je aj samotné znenie oboch inšpekčných záznamov.
	K argumentom účastníka konania vo vzťahu k eurokonformnému výkladu Smernice o NOP použitému správnym orgánom je potrebné uviesť, že tieto argumenty sú založené na viacerých nesprávnych predpokladoch. Predovšetkým odvolací orgán zdôrazňuje, že znaky nekalej obchodnej praktiky plne aplikovateľné aj v posudzovanom prípade sú definované 
v § 7 ods. 2 zákona o ochrane spotrebiteľa, pričom pre naplnenie nekalého charakteru praktiky musia byť kumulatívne splnené oba znaky v zmysle § 7 ods. 2 písm. a) a b) zákona o ochrane spotrebiteľa. Vzhľadom na skutočnosť, že v definícii nekalej obchodnej praktiky, medzi ktoré patrí aj agresívna praktika, zákonodarca jasne uviedol, že sa vzťahuje aj na oblasť poskytovania služieb, nemožno súhlasiť s názorom účastníka konania, že by z úpravy nekalých obchodných praktík nebolo zrejmé, že sa zákaz ich použitia vzťahuje aj na oblasť služieb. V prípade rozporu medzi vnútroštátnym ustanovením a ustanovením smernice sú vnútroštátne súdy a orgány presadzovania práva povinné poskytnúť výklad vnútroštátnych právnych predpisov, pokiaľ je to možné, z hľadiska znenia a účelu smernice. Ako už bolo prvostupňovým správnym orgánom zdôraznené, v rámci eurokonformného výkladu bol vnútroštátny právny predpis podrobený výkladu v súlade so Smernicou o NOP. Predmetná Smernica o NOP  je založená na zásade úplnej harmonizácie, čo bolo potvrdené vo veci Total Belgium.
Odvolací orgán preto zastáva názor, že vzhľadom na znenie zákona o ochrane spotrebiteľa nedošlo v predmetnom prípade pri eurokonformnom výklade k výkladu contra legem a k uloženiu povinnosti jednotlivcovi, ktorá by vyplývala len zo Smernice o NOP. K rozhodnutiam Európskeho súdneho dvora citovaným účastníkom konania (konkrétne 212/04 Konstantinos Adeneler a iní v ELOG, Zb. 2006, s. I-06057; 168/95, Luciano Arcaro, [1996] ECR I-4705; 91/92 Faccini Dori v Recreb Srl [1994] ECR I-3325; 152/84, Marshall v. Southampton and South-West Hampshire Area Health Authority (Teaching) [1986] ECR 723; 80/86 Kolpinghuis Nijmegen BV [1987] ECR 3969; 334/92 Wagner Miret v Fondo de Garantia Salarial, [1993] ECR I-6911; 62/99, Connect Austria, ECR 2003, I-5197; 60/02, Montres Rolex SA and others [2004] ECR I-651; 397-403/01, Pfeiffer et al. v. Deutsches Rote Kreuz, 2004 E.C.R. I – 8835, rozhodnutie ESD C -168/95 - Luciano Arcaro, rozhodnutie ESD C - 91/92 Faccini Dori, rozhodnutie ESD C - 6/90 Francovich) odvolací orgán uvádza, že od požiadaviek, že nepriamy účinok smernice nesmie viesť k interpretácii národného práva contra legem a k uloženiu povinnosti jednotlivcovi sa Európsky súdny dvor pri svojej ďalšej rozhodovacej činnosti odklonil. 
K časti odvolania týkajúcej sa výzvy Európskej komisie ohľadom transponovania Smernice o NOP do slovenského vnútroštátneho predpisu sa odvolací orgán nebude bližšie vyjadrovať, keďže ide o konanie v rámci projektu EU pilot, kedy do uzatvorenia prípadu podlieha konanie obmedzeniam v prístupe k informáciám.
	Účastník konania tiež poukázal na niektoré závažné pochybenia správneho orgánu, ktoré mali za následok ukrátenie procesných práv účastníka konania. Účastník konania tiež poukázal na neposkytnutie podkladov – kópií podnetov dlžníkov vrátane všetkých ich doplnení, príloh, zmien, o ktoré žiadal listom zo dňa 31.01.2013. Po preskúmaní postupu Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj je potrebné uviesť, že pri vybavovaní tejto požiadavky účastníka konania došlo k pochybeniu správneho orgánu s dôsledkami spočívajúcimi v obmedzení práva účastníka konania na vyjadrenie sa pred vydaním rozhodnutia k podkladu rozhodnutia v zmysle § 33 ods. 2 správneho poriadku a v porušení zásady vedenia správneho konania v zmysle § 3 ods. 2 správneho poriadku. Táto skutočnosť sa premietla do rozhodnutia odvolacieho orgánu č. SK/0313/99/2013 zo dňa 20.05.2013, ktorým bolo rozhodnutie č. P/0452/01/2012 zo dňa 14.03.2013 vydané vo veci účastníka konania zrušené a vec bola vrátená na nové prejednanie s ohľadom na zistené porušenie procesných práv účastníka konania. V novom konaní bolo následne účastníkovi konania umožnené sa oboznámiť s obsahom spisu vrátane kompletného znenia podnetov spotrebiteľov pri ústnom prejednaní veci dňa 15.07.2013, ako aj pri nazeraní do spisu dňa 08.08.2013. V súvislosti s nazeraním účastníka konania do spisu dňa 08.08.2013 spoločnosť v odvolaní namietla skutočnosť, že počas uvedeného úkonu sa osobne dostavil do miestnosti Ing. L. O., ktorý pôsobí vo funkcii riaditeľa Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj. Uvedená osoba následne odmietla poskytnúť účastníkovi konania dokument „Vyjadrenie právneho odboru zo dňa 9.4.2013 k odvolaniu“, čo vyplýva aj z obsahu Notárskej zápisnice N 958/2013 NZ 27304/2013 zo dňa 13.08.2013. Čo sa týka prítomnosti riaditeľa inšpektorátu SOI pri nazeraní účastníka konania do spisu odvolací orgán uvádza, že v zmysle § 3 ods. 3 zákona č. 128/2002 Z.z. je na čele inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie riaditeľ, ktorý nielen riadi činnosť príslušného inšpektorátu a koná v jeho mene, ale má aj právo zúčastňovať sa pri jednotlivých úkonoch spojených s výkonom kontrolnej činnosti a s pôsobením inšpektorátu SOI ako správneho orgánu. Čo sa týka dokumentu „Vyjadrenie právneho odboru zo dňa 9.4.2013 k odvolaniu“ tento nechcel riaditeľ inšpektorátu SOI skutočne poskytnúť k nahliadnutiu účastníkovi konania, keďže ho považoval za interný materiál. Ako však vyplýva z ďalšieho priebehu nazerania do spisu námietkam účastníka konania, že tento dokument je súčasťou spisu, bolo vyhovené a uvedený dokument mu bol poskytnutý, o čom svedčí aj vyššie uvedená Notárska zápisnica. Vzhľadom na túto skutočnosť zastáva odvolací orgán názor, že popísaná udalosť pri nazeraní do spisu nemala v konečnom dôsledku negatívny vplyv na ďalšie procesné práva účastníka konania.
Účastník konania tiež spochybnil obsah vyjadrenia správneho orgánu k odvolaniu účastníka konania zo dňa 09.04.2013, ku ktorému odvolací orgán uvádza, že v predmetnom stanovisku prvostupňového správneho orgánu je uvedený jeho názor k odvolacím námietkam účastníka konania. Zo správneho poriadku výslovne nevyplýva povinnosť prvostupňového správneho orgánu, aby predložil odvolanie odvolaciemu orgánu spolu so svojim vlastným stanoviskom k odvolaniu. Zamestnancami správneho orgánu použité slovné spojenia ako „absurdné preukazovania tvrdení“ či „šikanózne a nelogické požiadavky“ nesignalizujú podľa názoru odvolacieho orgánu zaujatosť správneho orgánu prvého stupňa, jednalo sa skôr o slovné zdôraznenie názoru prvostupňového orgánu, že požiadavky účastníka konania boli v tomto smere opakované a nedôvodné. Uvedené stanovisko bolo zhotovené až po vydaní prvostupňového rozhodnutia, preto samotný obsah stanoviska nemohol viesť k obmedzeniu práv účastníka konania. Čo sa týka možného vplyvu uvedeného názoru na postup prvostupňového správneho orgánu pri prejednávaní veci, tento bol predmetom preskúmania v rámci odvolacieho konania, pričom v predmetnej veci neboli pri vysporiadavaní sa s požiadavkami účastníka konania zistené žiadne skutočnosti, ktoré by nasvedčovali zľahčovaniu vyjadrení a návrhov účastníka konania k predmetu konania. Vzhľadom na povinnosť odvolacieho orgánu v zmysle § 59 ods. 1 správneho poriadku, odvolací orgán nie je žiadnym spôsobom viazaný názormi prvostupňového správneho orgánu na obsah odvolania.
Odvolací orgán v tomto prípade nemá pochybnosť o tom, že lehoty na uloženie pokuty v zmysle § 24 ods. 7 zákona o ochrane spotrebiteľa majú prekluzívny charakter, čo je aj v súlade s rozsudkom Najvyššieho súdu Slovenskej republiky 3 Szd 3/2009 zo dňa 14.05.2009. Nemožno však súhlasiť s postupom účastníka konania, ktorý plynutie subjektívnej lehoty spája s podaním podnetov spotrebiteľov, na základe ktorých bolo dňa 04.07.2012 Inšpektorátom SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj vydané predbežné opatrenie. Odvolací orgán v tejto súvislosti poukazuje na § 21 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, ktorý umožňuje orgánu dozoru nariadiť zastavenie nekalej obchodnej praktiky v prípade podozrenia z jej používania, teda aj bez dôkazu o jej skutočnom uplatňovaní a prípadných následkoch. Zákonná požiadavka na zistenie porušenia povinnosti zo strany dozorného orgánu v zmysle § 24 ods. 7 zákona o ochrane spotrebiteľa vyžaduje nepochybne kvalifikovanejšie posúdenie ako je tomu v prípade podozrenia z používania praktiky, kedy možno zo strany dozorného orgánu vydať predbežné opatrenie. K vydaniu predbežného opatrenia došlo na základe skutočností uvedených v doručených podnetoch bez ich overenia v rámci kontrolnej činnosti dozorného orgánu. Odvolací orgán preto nemôže v žiadnom prípade stotožniť predbežné posúdenie doručených podnetov spotrebiteľov bez ich overenia v rámci činnosti dozorného orgánu so štádiom zistenia objektívnych skutočností z ktorých možno prijať predbežný záver, že došlo k porušeniu zákona, ktoré diferencovali aj konajúce súdy pri svojej rozhodovacej činnosti, ktorú cituje účastník konania. Nemožno považovať za správny záver účastníka konania, že všetky poznatky a informácie vo veci oboch spotrebiteliek uvedené v napadnutom rozhodnutí získal správny orgán z ich podnetov, keďže takýto postup by nebol v súlade so zásadou materiálnej pravdy, ktorá požaduje spoľahlivé zistenie (teda aj preverenie) všetkých skutočností rozhodujúcich pre rozhodnutie. Rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, sp. zn. 2 Sžo 38/2011 zo dňa 22.08.2012,  č. 6 Sžf/51/2010 zo dňa 22.06.2011, nález Ústavného súdu Českej republiky zo dňa 17.02.2010, sp zn. I. ÚS 1898/09, Uznesenie Najvyššieho správneho súdu Českej republiky sp. zn. 7 As 95/2011 zo dňa 02.02.2012, Rozsudok Najvyššieho správneho súdu Českej republiky, sp. zn. 9 As 47/2008 vychádzajú z rôznych úprav plynutia lehoty na začatie konania, resp. uloženie pokuty, ktorá nie je porovnateľná s úpravou v zmysle § 24 ods. 7 zákona o ochrane spotrebiteľa. Predmetné rozhodnutia navyše za rozhodujúci okamih považujú moment, kedy sa správny orgán dozvie o skutkových okolnostiach v takom rozsahu, ktorý umožní predbežné právne posúdenie, že došlo k porušeniu zákona ako k takému, čo predpokladá určitosť informácií, príp. ich predchádzajúce overenie. Takéto závery sú v súlade aj s postojom odvolacieho orgánu, podľa ktorého začiatok plynutia lehoty na uloženie pokuty nemožno počítať od doručenia podnetov spotrebiteľov dozornému orgánu, resp. od vydania predbežného opatrenia, ktoré vychádzalo len z obsahu týchto podnetov a bolo vydané vzhľadom na podozrenie správneho orgánu z porušovania práv spotrebiteľov s cieľom ochrany trhu. Bez významu nie je tiež v danom prípade skutočnosť, že ani samotný zákonodarca neprikladá doručeniu podnetu spotrebiteľa vo veciach ochrany spotrebiteľských práv účinky začatia správneho konania vo veci. Za rozhodujúce je potrebné považovať to kedy sa správny orgán dozvedel, že skutočne došlo k porušeniu zákona a nie to kedy mu bol doručený podnet zo strany spotrebiteľa.
K námietkam účastníka konania týkajúcim sa neprimeranosti a neodôvodnenosti výšky pokuty správny orgán uvádza, že  odôvodnenie rozhodnutia tvorí jeden celok a jeho jednotlivé časti nemožno posudzovať izolovane. Záverečná časť napadnutého rozhodnutia plní iba funkciu konečného zhodnotenia skutočností podstatných pre určenie výšky sankcie. Účastníkom konania namietaný charakter konania, jeho závažnosť, spôsob a dĺžka trvania porušenia s možným ohrozením práv spotrebiteľa sú bližšie rozvedené v súvislosti posúdením skutku, ktoré je predmetom konania. Odvolací orgán preto zastáva názor, že prvostupňový správny orgán v predmetnom rozhodnutí náležite odôvodnil právne závery, ku ktorým dospel pri posudzovaní prípadu a pri určovaní výšky pokuty zohľadnil okolnosti daného prípadu, ako aj dôvody zisteného porušenia zákona. V odôvodnení napadnutého rozhodnutia sú uvedené skutočnosti tvoriace podklad pre rozhodnutie, úvahy správneho orgánu pri hodnotení dôkazov, spôsob použitia správnej úvahy pri aplikácii právnych predpisov, na základe ktorých rozhodoval, pričom správny orgán tiež uviedol, ako sa vyrovnal s návrhmi a námietkami účastníka konania, ako aj s jeho vyjadreniami k podkladom rozhodnutia. Odôvodnenie napadnutého rozhodnutia teda podľa názoru správneho orgánu spĺňa nielen požiadavku jeho existencie po formálnej stránke, ale taktiež po obsahovej stránke a obsahuje náležitosti v zmysle § 47 ods. 3 správneho poriadku. Správny orgán má tiež za to, pri určovaní výšky pokuty bolo v súlade s § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa v znení neskorších predpisov prihliadnuté na všetky okolnosti daného prípadu, pričom uložená pokuta zodpovedá miere a závažnosti zistených nedostatkov. Po preskúmaní obsahu napadnutého rozhodnutia bolo tiež zistené, že prvostupňový správny orgán v odôvodnení rozhodnutia uviedol skutočnosti, ktoré zohľadnil pri určovaní výšky postihu, výška postihu určená v prvostupňovom rozhodnutí, nevykazuje znaky neprimeranosti. K požiadavke o zohľadnenie miery zavinenia odvolací orgán uvádza, že predmetom konania je správny delikt, pri ktorom nemožno hovoriť o zavinení. Za zistené porušenie zákona v tomto prípade zodpovedá účastník konania, zavinenie nie je pojmovým znakom a predpokladom vzniku zodpovednosti za túto kategóriu správneho deliktu, čo uviedol vo svojom rozhodnutí už prvostupňový správny orgán. V  podanom odvolaní účastník konania uviedol pre porovnanie rozhodnutia Inšpektorátu SOI v Nitre pre Nitriansky kraj č.: P/0144/04/12 zo dňa 06.07.2012, kde bola uložená pokuta vo výške 600 €; č.: P/0284/04/12 zo dňa 14.11.2012, kde bola uložená pokuta vo výške 700 €; č.: E/0044/04/12 zo dňa 18.05.2012, kde bola uložená pokuta vo výške 400 €; č.: P/0035/04/12 zo dňa 15.05.2012, kde bola uložená pokuta vo výške 400 €; č.: P/0052/04/12 zo dňa 14.05.2012, kde bola uložená pokuta vo výške 500 €. Účastník konania síce bližšie nešpecifikoval dôvody poukázania na tieto rozhodnutia, odvolací orgán však po oboznámení sa s nimi zastáva názor, že tieto veci sa nezhodujú v rozsahu, intenzite, ako aj v charaktere zisteného porušenia zákona s  vecou prejednávanou v rámci tohto správneho konania. S ohľadom na závery vyplývajúce z rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky zo dňa 18.08.2010, spis. zn.: 6Sžo/314/2009 odvolací orgán uvádza, že nepovažuje odôvodnenie výšky postihu za všeobecné, keďže je z neho zrejmé, že správny orgán prvého stupňa zákonom požadované kritéria aplikoval na konkrétne skutkové okolnosti prejednávanej veci. Prvostupňový správny orgán síce nezistil žiadne konkrétne škody spôsobené spotrebiteľom ako následok vytýkaného protiprávneho konania, ako následok predmetného konania však bolo zohľadnené porušenie práv spotrebiteľov deklarovaných zákonom o ochrane spotrebiteľa a ohrozenie ich majetkových záujmov.
Účastník konania tiež namietol nepreskúmateľnosť odôvodnenia rozhodnutia v časti uloženej sankcie, ktorá mala byť špecifikovaná pri každom spotrebiteľovi samostatne, čo potvrdil aj rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, sp. zn. 2 Sž 8/1995. Uvedený rozsudok nie je podľa názoru odvolacieho orgánu aplikovateľný na posudzovaný prípad, keďže predmetom súdneho prieskumu bolo rozhodnutie správneho orgánu, ktorým bola účastníkovi konania uložená jedna pokuta za dve na sebe nezávislé porušenia zákonných povinností definované v dvoch rozdielnych normách, u ktorých boli zákonom určené sadzby v rôznych výškach. Ako vyplýva z okolnosti prejednávanej veci, pokuta je uložená za jedno protiprávne konanie, uplatnené v dňoch 25.05.2012, 29.05.2012, 31.05.2012 a 01.06.2012 voči dvom spotrebiteľom, definované v jednej právnej norme. Voči tvrdeniu účastníka konania o aplikácii obdobných princípov a zásad pre správne trestanie ako je tomu v prípade posudzovania trestnosti trestných činov, ktoré podporil aj poukazom na uznesenie Najvyššieho súd Slovenskej republiky, sp. zn. 6 Sžo/314/2009, nemá odvolací orgán výhrady. Požiadavka účastníka konania na použitie absorpčnej zásady vzhľadom na súbeh viacerých správnych deliktov ako vyplýva aj z rozsudku Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, sp. zn. 8 Sžo 28/2007, však podľa názoru odvolacieho orgánu vychádza z nesprávnych právnych predpokladov. V predmetnom prípade sa podľa posúdenia odvolacieho orgánu jedná o čiastkové útoky pokračovacieho deliktu, kedy je vylúčený súbeh správnych deliktov. Odvolací orgán v tejto súvislosti poukazuje na závery prieskumu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, ktorý v konaní 5 Sž 19-21/00 z 31.5.2000 rozhodol nasledovne (61/2001 Zb. súdn. rozh. Časť civilná zošit č. 3, str. 74): „Ak vedenie účtovníctva v dvoch účtovných obdobiach vykazovalo tie isté, resp. prevažne tie isté nedostatky a tieto neboli postupne zistené a sankcionované, nejde o opakované porušenie zákona, ale o pokračujúce porušenie zákona (pokračujúci delikt), za ktorý možno uložiť iba jednu sankciu. Opakovane uložil pokutu tomu istému subjektu za protiprávne konanie rovnakého druhu je možné len vtedy, ak skôr uložená sankcia nesplnila účel.” Podporne odvolací orgán vychádzal aj z rozhodovacej činnosti Najvyššieho správneho súdu, ktorý v súvislosti s použitím princípov trestného práva na správne trestanie zdôraznil vylúčenie súbehu správnych deliktov tam, kde ide o pokračovací, hromadný alebo trvajúci delikt. 
Účastník konania tiež s ohľadom na požiadavky vyplývajúce z rozsudku Najvyššieho správneho súdu Českej republiky, č. k. 7A 112/2006 - 36 žiadal odvolací orgán o upovedomenie o okamihu, kedy bude považovať dokazovanie za skončené a následne požiadal o sprístupnenie kompletného spisového materiálu za účelom jeho štúdia s možnosťou záverečného vyjadrenia k celému priebehu správneho konania. V odvolacom konaní nebolo vykonané dokazovanie, s ktorého výsledkami je správny orgán povinný oboznámiť účastníka konania a zároveň mu dať možnosť sa k nemu vyjadriť. Vzhľadom na opakované výhrady k nazeraniu účastníka konania do spisu v zmysle § 33 ods. 2 správneho poriadku dňa 08.08.2012, bol účastník konania poučený o možnosti opätovného nazretia do spisu, ku ktorému došlo 10.09.2013 na Ústrednom inšpektoráte SOI so sídlom v Bratislave s možnosťou dodatočného vyjadrenia sa k predmetu konania v lehote 3 dní odo dňa nazretia do spisu. Účastník konania tiež požiadal o nariadenie ústneho pojednávania vo veci v zmysle § 21 ods. 1 správneho poriadku. Povinnosť vykonať ústne pojednávanie v konaní o správnom delikte priamo nevyplýva zo správneho poriadku, ktorý sa vzťahuje na prejednanie tejto veci. S ohľadom na znenie § 21 ods. 1 správneho poriadku prináleží posúdenie otázky, či povaha veci vyžaduje nariadenie ústneho pojednávania správnemu orgánu a nie účastníkovi konania. Odvolací orgán posúdil povahu prejednávanej veci pričom vzhľadom na zistený skutkový stav, ako aj svoju povinnosť v zmysle § 3 ods. 4 správneho poriadku použiť najvhodnejšie prostriedky, ktoré vedú k správnemu vybaveniu veci, nepovažuje nariadenie ústneho pojednávania odvolacím správnym orgánom za opodstatnené. Tento názor odvolací orgán odôvodňuje práve tým, že v odvolacom konaní neboli zistené žiadne nové skutočnosti, nebolo vykonané nové dokazovanie ktoré by vyžadovalo opakované prejednanie veci s účastníkom konania. Vzhľadom na závery vyplývajúce z nedávnej rozhodovacej činnosti Najvyššieho súdu Slovenskej republiky a Ústavného súdu Slovenskej republiky, v ktorých je vyslovená požiadavka na vykonanie ústneho pojednávania v konaniach o správnych deliktoch, pri ktorých procesný postup ich prerokovania určuje správny poriadok, a to už pred správnym orgánom prvého stupňa s odôvodnením, že takáto požiadavka vyplýva z čl. 6 ods. 1 Dohovoru, resp. z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva, odvolací orgán konštatuje, že v konaní bola splnená uvedená požiadavka, keďže ústne prejednanie veci bolo uskutočnené dňa 15.07.2013 na prvostupňovom správnom orgáne za prítomnosti účastníka konania a jeho právneho zástupcu. Účastník konania ešte vo svojom predchádzajúcom odvolaní zo dňa 25.03.2013 poukázal aj na stretnutie zástupcov Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj so zástupcami spoločnosti  a jej právnym zástupcom dňa 12.12.2012, ktoré však nebolo úkonom uskutočneným v priebehu správneho konania, keďže správne konanie v predmetnej veci začalo dňa 14.01.2013.
V doplnení odvolania doručenému správnemu orgánu dňa 21.08.2013 účastník konania namietal nedostatočné zohľadnenie všetkých podkladov tvoriacich podnet spotrebiteľky pani S., časové obdobie počas ktorého bolo so spotrebiteľkou komunikované vo veci pohľadávok vyplývajúcich z oboch Zmlúv o úvere č. , vedomosť dlžníka o svojom záväzku, príp. jeho nevyjadrenie sa k žalobnej výzve. Ako vyplýva z napadnutého rozhodnutia prvostupňový správny orgán poukázal na kompetencie príslušného súdu vo veci rozhodovania o výške pohľadávok voči predmetných spotrebiteľom. Aj keď spotrebiteľka pani S. k svojmu podnetu priložila dokumentáciu týkajúcu sa rozhodcovského konania, jeho priebeh a výsledok ide nad rámec merita prejednávanej veci. To, že účastník konania neúspešne komunikoval so spotrebiteľkou vo veci uhradenia dlžnej sumy v prípade Zmluvy o úvere č. viac ako 16 mesiacov a vo veci Zmluvy o úvere č. 1710478 viac ako 13 mesiacov neoprávňuje veriteľa pri ďalšej komunikácii s dlžníkom prekračovať zákonné limity siahajúce až k agresívnej obchodnej praktike. Právny poriadok Slovenskej republike predsa poskytuje veriteľovi dostatočné právne záruky a prostriedky na to, aby bola zabezpečená ochrana jeho oprávnených záujmov súvisiacich s neuhradením peňažného záväzku. Neschopnosť spotrebiteľa uhradiť dlžnú sumu veriteľovi nemôže byť považovaná pri posudzovaní veci ako poľahčujúca okolnosť na strane účastníka konania, rovnako ako nemožno vyložiť nedostatočnú aktivitu dlžníka v rámci rozhodcovského konania ako skutočnosť znižujúcu mieru ochrany spotrebiteľských práv u konkrétneho dlžníka.
Účastník konania tiež poukázal na obsah podnetov oboch spotrebiteliek, ktoré sa odvolávajú na závery súdu, vyhodnocujú závery o súdnom zákaze pre spoločnosť Pohotovosť s.r.o., robia závery aj k postúpeniu pohľadávok, kvalifikujú dražbu pre súdny zákaz ako neprípustnú a vykonávajú kvalifikáciu konania z hľadiska Trestného zákona. Odvolací orgán sa v tomto prípade pridržiava názoru prvostupňového správneho orgánu, ktorý hodnotí obe spotrebiteľky ako priemerných spotrebiteľov z dôvodu nedisponovania dostatočnými vedomosťami a skúsenosťami v oblasti exekučného konania. Spotrebiteľka pani A. síce na SOI zaslala podnet zo dňa 29.05.2012 obsahujúci predbežnú kvalifikáciu postupu účastníka konania, ako aj závery o neprípustnosti dražby, uvedená spotrebiteľka však bola zastúpená advokátom, preto nemožno na základe jej podaní hodnotiť úroveň právneho vedomia. Ako ďalej vyplýva z obsahu podnetu spotrebiteľky, aj vo svojich námietkach voči exekúcii sa odvoláva na právnu pomoc a usmernenie spotrebiteľského združenia. Pani S. síce zaslala list zo dňa 06.06.2012 v ktorom upozorňuje na možný trestný čin hrubého nátlaku, z doplnenia podnetu spotrebiteľky však nie je zrejmé, že by bola dostatočne kvalifikovaná na to, aby vedela v plnej miere posúdiť obsah zaslaných výziev z pohľadu úpravy v Exekučnom poriadku. Spotrebiteľka síce na strane 2 doplnenia podnetu spomenula Exekučný poriadok, avšak v súvislosti s obsahom vytýkaných SMS výziev, ktoré sa naň odvolávali. Obe spotrebiteľky sa obrátili sa orgán dozoru z dôvodu obáv z naplnenia konania, ktoré popisoval účastník konania vo svojich výzvach, preto nemožno pristúpiť k záveru, že doručené SMS správy nemali na obe spotrebiteľky žiadny vplyv a teda ani nemohli ovplyvniť ich ekonomické správanie. Odvolací orgán považuje za správne, že sa prvostupňový orgán v konaní zaoberal v rámci hodnotenia skutkových okolností mierou vedomostí a schopností oboch spotrebiteliek, keďže takéto posúdenie je potrebné pre konečný záver, či obe spotrebiteľky boli členmi skupiny priemerných spotrebiteľov, voči ktorým boli nasmerované praktiky účastníka konania.
Účastník konania tiež vzniesol výhrady voči hodnoteniu rozhodcovského konania zo strany prvostupňového správneho orgánu. Odvolací orgán v tomto prípade opakovane zdôrazňuje, že hodnotenie priebehu rozhodcovského konania vo veci oboch spotrebiteliek nesúvisí s predmetom vedeného správneho konania. Prvostupňový správny orgán sa zaoberal touto otázkou nad rámec právneho posúdenia vytýkaného postupu účastníka konania voči spotrebiteľom z dôvodu vysporiadania sa námietkami a návrhmi, ktoré v priebehu správneho konania vzniesol samotný účastník konania. Hodnotenie správneho orgánu sa dotýkalo len rozhodcovského konania v spotrebiteľských veciach a možno ho podporiť aj rozhodovacou činnosťou slovenských súdov v exekučnom konaní. Novelizácie zákona č. 244/2002 Zb. o rozhodcovskom konaní v znení neskorších predpisov len dosvedčujú, že názory zákonodarcu v súvislosti s úpravou rozhodcovského konania sa vyvíjajú a snažia sa reflektovať aplikačné problémy v praxi.
K vytýkanému hodnoteniu rozhodcovského konania zo strany správneho orgánu na strane 14 napadnutého rozhodnutia odvolací orgán uvádza, že tvrdenie správneho orgánu o nemožnosti zrušenia rozhodcovského rozsudku pre porušenie hmotnoprávnych predpisov na ochranu spotrebiteľa nemá oporu v platnom znení zákona o rozhodcovskom konaní, ktorý práve takýto dôvod uvádza ako dôvod na podanie žaloby na príslušnom súde v zmysle § 40 ods. 1 písm. j). Sídlo rozhodcovského súdu a prípadné náklady spotrebiteľa na prepravenie sa do miesta konania, ako už bolo vyššie zdôraznené, nesúvisia s predmetom konania a prvostupňový správny orgán ich ani neaplikoval jednotlivo na konkrétnych spotrebiteľov, ktorým boli zaslané SMS výzvy.
Účastník konania tiež uviedol, že v SMS správach neboli uvedené sumy, ktoré mali adresáti týchto správ platiť, preto namietol aj tvrdenie prvostupňového správneho orgánu na strane 13 napadnutého rozhodnutia. Úvaha správneho orgánu prvého stupňa o možnosti, že spotrebiteľ mohol pod tlakom pristúpiť aj k úhrade záväzku v požadovanej plnej sume zo strany účastníka konania je podľa názoru odvolacieho orgánu opodstatnená, keďže konaniu spoločnosti predchádzalo postúpenie pohľadávok zo strany pôvodného veriteľa s čím bola spojená aj povinnosť oznámiť dlžníkom výšku ich záväzkov, ktoré sú povinní uhradiť postupníkovi – účastníkovi konania. Účastník konania tiež v nadväznosti na § 134 ods. 1 Exekučného poriadku zastáva vzhľadom na vyjadrenie prvostupňového správneho orgánu na strane 12 napadnutého rozhodnutia názor, že správny orgán relativizuje úlohu oprávneného v exekučnom procese. Prvostupňový správny orgán v tomto prípade nespochybnil úlohu oprávneného a jeho právo pri výkone exekúcie predajom nehnuteľnosti. Požiadavka na súhlas oprávneného pri exekúcii predajom nehnuteľnosti nemá vplyv na skutočnosť, že úkony vo vzťahu k povinnému vykonáva v rámci exekučného konania súdny exekútor a nie oprávnená osoba a taktiež na skutočnosť, že práva oprávneného v exekučnom konaní smerujú voči súdnemu exekútorovi a nie oprávnenému.
V priebehu odvolacieho konania bolo na ÚI SOI doručené aj upozornenie účastníka konania na postup zástupcu Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj Ing. L. O. v predmetnom prípade, ktorý mal javiť známky zaujatého prístupu, čo odôvodnil tým, že mu uvedený zamestnanec odmietol vydať listinu zo správneho spisu pri nazeraní do spisu dňa 08.08.2013 a tiež podnety zo spisu požadované účastníkom konania v januári 2013. Následne bolo na Ústredný inšpektorát SOI so sídlom v Bratislave z Inšpektorátu SOI v Bratislave postúpené aj oznámenie účastníka konania o skutočnostiach, ktoré by mali nasvedčovať vylúčenie zamestnanca správneho orgánu Ing. L. O. z prejednania a rozhodnutia vo veci. ÚI SOI ako nadriadený orgán po doručení oznámenia účastníka konania o skutočnostiach nasvedčujúcich vylúčeniu zamestnanca správneho orgánu zo dňa 23.08.2013 ako aj upozornenia účastníka konania zo dňa 27.08.2013 komplexne preveril postup Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj a predovšetkým dotknutého zamestnanca vo vzťahu k účastníkovi konania v priebehu správneho konania vedeného pod číslom P/0452/01/2012 s dôrazom na konkrétne udalosti popísané účastníkom konania v jeho podaniach zo dňa 23.08.2013 a 27.08.2013. ÚI SOI toto posúdenie vykonal aj v spojení s vyjadrením dotknutého zamestnanca zo dňa 05.09.2013. Hoci neposkytnutím podkladov – kópií podnetov dlžníkov vrátane všetkých ich doplnení, príloh, zmien, o ktoré účastník konania žiadal listom zo dňa 31.01.2013, došlo k pochybeniu správneho orgánu s dôsledkami spočívajúcimi v obmedzení procesných práv, nemožno  takéto pochybenie správneho orgánu považovať za skutočnosť nasvedčujúcu zaujatosti zamestnanca Ing. Lubomíra Opálku, aj keď pôsobí vo funkcii riaditeľa správneho orgánu.  Ako už bolo vyššie uvedené, táto skutočnosť bola jedným z dôvodov zrušenia rozhodnutia č. P/0452/01/2012 zo dňa 14.03.2013 vydaného vo veci účastníka konania a vrátenia veci na nové prejednanie. V súvislosti s nazeraním účastníka konania do spisu dňa 08.08.2013 potvrdzuje Notárska zápisnica N 958/2013 NZ 27304/2013 zo dňa 13.08.2013 skutočnosť, že počas uvedeného úkonu Ing. L. O. odmietol poskytnúť účastníkovi konania dokument „Vyjadrenie právneho odboru zo dňa 9.4.2013 k odvolaniu“. Ako však vyplýva z ďalšieho priebehu nazerania do spisu námietkam účastníka konania, že tento dokument je súčasťou spisu, bolo vyhovené a predmetný dokument mu bol poskytnutý, o čom svedčí aj vyššie uvedená Notárska zápisnica. Dôvod takéhoto konania bola podľa dotknutého zamestnanca skutočnosť, že uvedený dokument považoval za interný materiál. Po preskúmaní skutočností, ktoré mali podľa účastníka konania odôvodňovať pomer Ing. L. O. k veci správny orgán zohľadnil aj vyjadrenie uvedeného zamestnanca, ktorý uviedol, že si nie je vedomý toho, že by k účastníkovi konania pristupoval iným spôsobom ako u iných kontrolovaných subjektov. ÚI SOI teda po preverení nezistil skutočnosti nasvedčujúce vylúčeniu zamestnanca - riaditeľa Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj Ing. L. O. z prejednania a rozhodnutia veci, čo sa premietlo aj do obsahu rozhodnutia ÚI SOI so sídlom v Bratislave č. SK/619/99/2013 zo dňa 06.09.2013 vydaného podľa § 9 a nasl. správneho poriadku vo veci námietok predpojatosti podaných účastníkom konania dňa 28.08.2013.
Odvolací orgán po oboznámení sa s obsahom spisového materiálu č. P/0452/01/2012 doručeného na odvolacie konania informoval účastníka o možnosti opätovného nazretia do spisu listom zo dňa 03.09.2013, pričom termín tohto úkonu bol dohodnutý na 10.09.2013. Z procesu nazerania do spisu bola vyhotovená zápisnica, ku ktorej obsahu vzniesol účastník konania výhrady podaním zo dňa 12.09.2013. Účastníkovi konania bol v danom prípade na nazretie predložený kompletný spisový materiál č. P/0452/01/2012 v počte strán 634 obsahujúci všetky písomnosti špecifikované pod poradovým číslom 1 – 47 v rámci súpisu obsahu spisového obalu – P/0452/01/2012. Spisový materiál v danej veci je vedený správnym orgánom, ako uviedol aj samotný účastník konania vo svojom podaní, pričom spis v predloženej podobe obsahoval všetky písomnosti, ktoré tvorili až do fázy nazretia účastníka konania do spisu podklady pre rozhodnutie správneho orgánu. O uvedenom úkone bola správnym orgánom spísaná zápisnica v zmysle § 22 správneho poriadku. V predmetnej zápisnici je špecifikované čo sa rozumie kompletnosťou spisového materiálu – spis s určeným počtom strán a obsahujúci všetky písomnosti uvedené v obsahu spisového materiálu. Počet strán spisu a všetky písomnosti podľa obsahu si účastník konania mal možnosť preveriť po sprístupnení spisu, zápisnica teda obsahovala formuláciu so znením overiteľným účastníkom konania a odvolaciemu orgánu nie sú zrejmé dôvody jej nezákonnosti. Ohľadom výhrad účastníka konania k podpísaniu zápisnice odvolací orgán uvádza, že sprístupnenie predmetného spisového materiálu, ako aj vyhotovenie a odovzdanie účastníkom konania požadovaných fotokópií listín nebolo podmieňované podpisom účastníka konania. O uskutočnení úkonu bolo však potrebné urobiť písomný zápis s preukaznou hodnotou, a to aj pre účely ďalšieho preskúmania postupu a rozhodnutia správneho orgánu v predmetnej veci. V súvislosti s úpravou inštitútu zápisnice v správnom poriadku, zákon počíta i s možnosťou, že zúčastnená osoba odoprie podpísať zápisnicu, príp. vznesie námietky voči jej obsahu, ktoré by sa do zápisnice mali zaznamenať. Vyhotovenú zápisnicu teda nie sú osoby zúčastnené pri úkone povinné podpísať, ako predpokladá účastník konania v rámci svojich námietok. K lehote 3 dní od nazretia do spisu stanovenej na dodatočné vyjadrenie odvolací orgán uvádza, že postupoval v súlade s § 27 ods. 1 správneho poriadku, podľa ktorého správny orgán určuje na vykonanie úkonu v konaní primeranú lehotu. Počas nazerania do spisu nedošlo k dohode v lehote na vyjadrenie sa k veci medzi účastníkom konania a správnym orgánom, takáto skutočnosť nevyplýva ani z predmetnej zápisnice o úkone. O primeranosti lehoty rozhoduje správny orgán vzhľadom na povahu veci a úkonu. Lehota na dodatočné vyjadrenie sa k predmetu konaniu stanovená správnym orgánom nemala navyše žiadny vplyv na možnosť účastníka konania podané odvolanie dopĺňať o ďalšie dôvody a to aj uplynutí tejto lehoty. Správny orgán lehotu troch dni považuje za dostatočnú, nakoľko sa jednalo len o materiály, ktoré už mal účastník konania v minulosti k dispozícii, novými skutočnosťami boli len tri dokumenty (o ktorých sme sa zmienili už v predchádzajúcej časti a znova sa nimi budeme zaoberať v nasledujúcej časti, pričom sa jedná o dokumenty, ktoré nemajú žiaden vplyv na rozhodnutie vo veci) na ktoré sa účastník konania odvolával, že mu neboli v minulosti predložené a preto jeho námietka rozsahu spisu s ktorým sa musel oboznámiť je hodnotená ako účelová.
Účastník konania tiež poukázal na priebeh predchádzajúceho nazerania do spisu uskutočneného dňa 08.08.2013 a zaznamenaného v Notárskej zápisnici N 958/2013 NZ 27304/2013 zo dňa 13.08.2013, kedy súčasťou spisu nemali byť List Krajskej prokuratúry Ba zo dňa 21.2.2013 - žiadosť o súčinnosť + list I-SOI Ba zo dňa 28.2.2013 s doručenkou - odpoveď (teda dva listy), ako aj list OR PZ zo dňa 6.3.2013 - žiadosť o zaslanie predbežného opatrenia, čím účastník konania poukázal na nekompletnosť predloženej spisovej dokumentácie.  K tomu odvolací orgán uvádza, že z Notárskej zápisnice N 958/2013 zo dňa 13.08.2013, ktorá mala osvedčovať priebeh nahliadnutia do spisu a mala zachytávať obsah tohto spisu, nie je zrejmé, že by spisový materiál P/0452/01/2012 predložený účastníkovi konania na nahliadnutie neobsahoval vyššie uvedené dokumenty. Predmetná notárska zápisnica naopak osvedčuje, že prítomná notárska kandidátka si spolu so zástupcom účastníka konania postupne prezerali celý predložený spis a zaznamenávali si počet listov a strán jednotlivých dokumentov. Podľa zápisu nemali byť jednotlivé strany spisovej dokumentácie očíslované a ich zoradenie nemalo presne zodpovedať zoznamu „Obsah spisu P/0452/01/2012“. Zo zápisnice nevyplýva, že by boli zistené v predloženom spisovom obale nejaké chýbajúce dokumenty. Hoci účastník konania poukázal na to, že predmetná notárska zápisnica preukazuje pravdivosť toho, čo sa v nej osvedčuje alebo potvrdzuje, odvolací orgán zastáva názor, že daná listina neosvedčuje nekompletnosť predloženého spisového materiálu ako uvádza účastník konania, teda, že by v nej chýbali vyššie uvedené listy tvoriace komunikáciu medzi príslušnými štátnymi orgánmi. Účastník konania tiež poukázal na skutočnosť, že dokument označený ako „Návrh na správne konanie; 15.11.2012“ nie je v liste „Obsah spisu P/0452/01/2012“, čo odvolací orgán nespochybňuje, účastník konania však uviedol, že mu uvedený dokument nebol dňa 08.08.2013 ani predložený. Rovnako mu nemali byť pri nahliadnutí do spisu predložené ani List Slovenskej obchodnej inšpekcie, ústredného inšpektorátu zo dňa 25.06.2012, zn. 967/2174/55/12, P – 401/12 týkajúci sa podnetu pani A. a List Slovenskej obchodnej inšpekcie, ústredného inšpektorátu zo dňa 25.06.2012, zn. 1005/2312/55/12, P – 399/12 týkajúci sa podnetu pani S.. K tomu odvolací orgán uvádza, že účastníka konania s ohľadom na viaceré jeho výhrady vznesené proti nazeraniu do spisu dňa 08.08.2013 informoval o možnosti opätovného uskutočnenia daného úkonu, ktorý bol zrealizovaný dňa 10.09.2013, pričom účastníkovi konania bola poskytnutá aj lehota na vyjadrenie sa k predmetu konania. Účastník konania tiež pri nazeraní do spisu dňa 10.09.2013 zistil zásadnú zmenu vedenia a obsahu spisového materiálu, k čomu odvolací orgán uvádza, že spis bol žurnalizovaný a očíslovanie jednotlivých strán spisu spolu s presným rozpisom písomnosti tvoriacich obsah spisu vylučuje akékoľvek dodatočné zásahy do obsahu spisu a nepochybne prispieva aj k ochrane práv samotného účastníka konania.
Účastník konania vzniesol výhrady aj k nekompletnosti predloženého spisového materiálu pri nazeraní do spisu dňa 10.09.2013. V danom prípade sa má jednať o listy zaslané spotrebiteľkám pani A. a S. z ÚI SOI s doporučením podania trestného oznámenia. Oba listy žiada účastník konania do spisu doložiť a tento spis následne sprístupniť. Listy, na ktoré účastník konania v danom prípade poukazuje, sú zaevidované a vedené na príslušnom odbore ÚI SOI, ktorému boli oba podnety spotrebiteliek ako registratúrne záznamy pridelené na spracovanie. Spis č. P/0452/01/2012 je vedený Inšpektorátom SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj a tvoria ho okrem záznamov a písomnosti, ktoré uskutočnil uvedený správny orgán vo veci, aj postúpené podnety spotrebiteľov z ÚI SOI na základe ktorých príslušný inšpektorát začal konať. Uvedené listy na ktoré účastník konania poukázal, netvorili prílohu podnetov, ktoré ÚI SOI postúpil na príslušný inšpektorát a neboli podkladom pre ďalší postup Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, preto ani netvoria súčasť spisu č. P/0452/01/2012 a nie je dôvod na ich dodatočné doloženie do daného spisového materiálu. V tejto súvislosti tiež účastník konania opätovne požiadal o sprístupnenie celého spisového materiálu, ktoré podmienil doplnením oboch listov do spisového materiálu. Ako už bolo vyššie uvedené, Listy, na ktoré účastník konania v danom prípade poukazuje, sú zaevidované a vedené na príslušnom odbore ÚI SOI, netvoria súčasť spisu č. P/0452/01/2012 a nie je dôvod na ich dodatočné doloženie do daného spisového materiálu, preto ani nie je možné účastníkovi konania sprístupniť spis v ním požadovanej podobe. Požiadavka na sprístupnenie oboch listov však bude posúdená v zmysle zákona č. 211/2000 Z.z. o slobodnom prístupe k informáciám v znení neskorších predpisov.
Vo vzťahu k edukatívnemu bodu 10 podania účastníka konania zo dňa 12.09.2013 odvolací orgán uvádza, že má znalosť o takom dokumente, akým je v rámci tzv. soft law Európsky kódex dobrej správnej praxe schválený Európskym parlamentom dňa 6. septembra 2001. Navyše je potrebné doplniť, že Európsky ombudsman prijal v roku 2012 sériu ďalších zásad verejnej služby, ktoré citovaný kódex dopĺňajú. Kódex, takisto ako článok 41 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len Charta), sa priamo vzťahujú iba na inštitúcie a zamestnancov  Európskej únie. Okrem toho sa vo vysvetleniach, ktoré sú súčasťou Charty, objasňuje, že právo na dobrú správu sa zakladá na judikatúre Súdneho dvora týkajúcej sa dobrej správnej praxe ako všeobecnej zásady práva EÚ. Takéto všeobecné zásady zaväzujú členské štáty, keď pôsobia v rámci rozsahu práva EÚ. Nie je však pravdou, že Charta, ako uvádza účastník konania „sa stala časťou II Zmluvy o Ústave pre Európu“. Vzhľadom k tomu, že ratifikačný proces bol neúspešný, Zmluva o Ústave pre Európu, podpísaná dňa 29.10.2004 v Ríme, nikdy nenadobudla platnosť. Od 1.12.2009 je platná Lisabonská zmluva, ktorá novelizovala zakladajúce zmluvy a Charta, ktorá bola prijatá v Nice (7. decembra 2000) a podstatným spôsobom revidovaná v Štrasburgu (12. decembra 2007), sa stala súčasťou primárneho práva na základe článku 6 ods. 1 Zmluvy o Európskej únii. Podľa lisabonského znenia článku 1 Zmluvy o EÚ je Únia založená na dvoch zakladajúcich zmluvách s rovnakou právnou silou – Zmluva o EÚ a Zmluva o fungovaní EÚ. Na základe vyššie uvedených zmien v primárnom práve Únie Európsky ombudsman koná od 1.12.2009 na základe článku 228 Zmluvy o fungovaní EÚ a v súlade so Štatútom ombudsmana, ktorý bol v roku 2008 revidovaný a nie ako uvádza účastník konania, že „Európsky ombudsman vyšetruje možné prípady nesprávneho úradného postupu pri činnosti inštitúcií a orgánov Únie v súlade s článkom 195 Zmluvy o ES a Štatútom ombudsmana“.
Účastník konania tiež vyzval prvostupňový a odvolací správny orgán na rešpektovanie Charty základných práv Európskej únie a Európskeho kódexu dobrej správnej praxe, pričom neuviedol konkrétne skutkové okolnosti, ktoré by nasvedčovali tomu, že sa tam uvedenými zásadami oba správne orgány vo vzťahu k účastníkovi konania neriadili.
	Odvolací orgán sa námietkou uplynutia subjektívnej lehoty opätovne vznesenou zo strany účastníka konania podaním doručeným dňa 17.09.2013 zaoberal už v rámci námietok účastníka konania uvedených v odvolaní zo dňa 13.08.2013. Hoci účastník konania poukázal na skutočnosť, že SOI vykonala kvalifikáciu konania popísaného pani A. a pani S. už dňa 25.06.2012 pri odstúpení podania na príslušný inšpektorát, vo vydanom predbežnom opatrení zo dňa 04.07.2012, ako aj v rozhodnutí o námietkach voči vydanému opatreniu zo dňa 20.07.2012, odvolací orgán nepovažuje ani jeden z uvedených dátumov za rozhodujúci 
pre začatie plynutia lehoty na uloženie pokuty podľa § 24 ods. 7 zákona o ochrane spotrebiteľa. Podnety oboch spotrebiteliek pani A. a S. boli doručené na ÚI SOI dňa 01.06.2012 a 08.06.2012, pričom po následnom doplnení týchto podnetov, vzniklo na strane dozorného orgánu podozrenie z použitia nekalej obchodnej praktiky, ktoré umožňuje orgánu dozoru nariadiť zastavenie nekalej obchodnej praktiky v zmysle § 21 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, a to aj bez dôkazu o jej skutočnom uplatňovaní. Spoločnosť voči ktorej bolo dňa 04.07.2012 vydané predbežné opatrenie ani vo svojom vyjadrení zo dňa 11.07.2012 neuviedla relevantné skutočnosti, ktoré by u dozorného orgánu eliminovali obavy z nekalosti obchodnej praktiky spoločnosti. ÚI SOI ako nadriadený orgán, ktorý sa zaoberal námietkami spoločnosti, síce potvrdil naliehavosť právneho záujmu na zakázaní praktiky, ktorá by mohla mať za následok majetkovú ujmu spotrebiteľov, jeho rozhodnutie však bolo opätovne založené len na podozrení a obavách z použitia nekalej praktiky zo strany spoločnosti založených na podnetoch spotrebiteľov bez ich preverenia v rámci kontrolnej činnosti. Zákonná požiadavka na zistenie porušenia povinnosti zo strany dozorného orgánu v zmysle 
§ 24 ods. 7 zákona o ochrane spotrebiteľa vyžaduje podľa názoru odvolacieho orgánu kvalifikovanejšie posúdenie a teda aj vyššiu mieru verifikácie konania spoločnosti, ako je tomu v prípade požiadaviek na vydanie predbežného opatrenia, príp. rozhodovania o námietkach voči predbežnému opatreniu. Vzhľadom na úpravu predpokladov na vydanie predbežného opatrenia nemožno stotožniť predbežné posúdenie doručených podnetov spotrebiteľov bez ich overenia v rámci činnosti dozorného orgánu so štádiom zistenia objektívnych skutočností z ktorých možno prijať záver, že došlo k porušeniu zákona. Predpoklad účastníka konania z ktorého vychádzal pri uplatnení námietky uplynutia lehoty, že všetky poznatky a informácie vo veci oboch spotrebiteliek uvedené v napadnutom rozhodnutí získal správny orgán z ich podnetov, považuje odvolací orgán za nesprávny. V čase prijatia podnetov spotrebiteliek Inšpektorát SOI pre Bratislavský kraj získal dôvodnú obavu, že účastník konania svojim konaním mohol porušiť svoje povinnosti a ovplyvniť spotrebiteľove správanie, preto vydal predbežné opatrenie aby zabránil prípadnému poškodeniu spotrebiteľa a následne sa rozhodol vykonať kontrolu ktorej cieľom bolo preveriť skutočný stav a overiť si či skutočne došlo k porušeniu zákona. Až takto vykonaná kontrola zakladá termín kedy sa správny orgán dozvedel o tom, že skutočne došlo k porušeniu zákonnej povinnosti. Takýto postup by navyše nebol ani v súlade so zásadou materiálnej pravdy, ktorá požaduje spoľahlivé zistenie všetkých skutočností rozhodujúcich pre rozhodnutie, teda aj preverenie skutočností oznámených zo strany podávateľa podnetu. Rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, sp. zn. 2 Sžo 38/2011 zo dňa 22.08.2012,  č. 6 Sžf/51/2010 zo dňa 22.06.2011, nález Ústavného súdu Českej republiky zo dňa 17.02.2010, sp zn. I. ÚS 1898/09, Uznesenie Najvyššieho správneho súdu Českej republiky sp. zn. 7 As 95/2011 zo dňa 02.02.2012, Rozsudok Najvyššieho správneho súdu Českej republiky, sp. zn. 9 As 47/2008, na ktoré účastník konania poukazuje, riešia rôznu zákonnú úpravu začiatku plynutia lehoty na uloženie postihu, ako aj sa v nich premietajú špecifiká činnosti rôznych štátnych orgánov, ktorých rozhodnutia sú predmetom preskúmania daných súdnych konaní, čo účastník konania nedostatočne zohľadnil pri ich aplikácii na úpravu a postupy kontrolnej činnosti vykonávanej Slovenskou obchodnou inšpekciou.
	Účastník konania tiež opakovane podal návrh na doplnenie dokazovania ohľadom doručenia SMS správ do sféry dispozície oboch spotrebiteliek. Námietkami účastníka konania ohľadom opomenutia vykonania dôkazov zo strany prvostupňového správneho orgánu sa zaoberal odvolací orgán už v spojení s pochybnosťami o spoľahlivo zistenom skutkovom stave veci vyplývajúcimi z odvolania účastníka konania. Odvolací orgán už vyššie v rámci odôvodnenia tohto rozhodnutia konštatoval, že správny orgán prvého stupňa sa v novom konaní zaoberal požiadavkami účastníka konania na vykonanie dokazovania ohľadom procesu zasielania, doručovania, ako aj doručenia SMS správ do sféry dispozície spotrebiteľov, pričom z napadnutého rozhodnutia vyplývajú dôvody prečo správny orgán ďalšie doplnenie dokazovania nepovažoval za potrebné. Postup prvostupňového správneho orgánu pri zisťovaní skutkového stavu veci, ako aj vysporiadavaní sa s návrhom na doplnenie dokazovania preto považuje odvolací orgán za súladný so závermi rozhodovacej činnosti citovanej v tejto súvislosti účastníkom konania (rozsudok Najvyššieho správneho súdu Českej republiky, č. k. 5 As 29/2009-48 a rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky č. 4 Sž 27/1999 a 2 Sžo 94/2007). 
K návrhu účastníka konania na doplnenie dokazovania v rámci odvolacieho konania je potrebné uviesť, že zo strany dozorného orgánu boli v prípade oboch spotrebiteliek vznesené požiadavky na doplnenie ich podnetov, keď boli vyzvané na zaslanie dátumov a textov SMS správ, ktoré im boli doručené zo strany účastníka konania. Spotrebiteľka pani A. doručené SMS správy konkretizovala v doplnení podnetu zo dňa 18.06.2012 a pani S. v doplnení podnetu doručenom dňa 20.06.2012. Z napadnutého rozhodnutia je zrejmé, že predmetom postihu sú len SMS správy špecifikované oboma spotrebiteľkami priamo v ich podaniach a zároveň vyplývajúce z inšpekčného záznamu zo dňa 09.10.2012. Vzhľadom na tieto skutočnosti nepovažuje odvolací orgán vykonanie navrhovaného dokazovania za účelom zistenia skutočností, ktoré odvolací orgán považuje už za preukázané a overené, za účelné.
	Účastník konania tiež podaním zo dňa 20.09.2013, vo vzťahu k rozhodnutiu Ústredného inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave č. SK/619/99/2013 zo dňa 06.09.2013 vo veci námietok predpojatosti podaných účastníkom konania dňa 28.08.2013 uviedol, že sa orgán dozoru podľa jeho názoru dostatočným spôsobom nezaoberal predloženým dôkazom a to konkrétne Notárskou zápisnicou N 958/2013 zo dňa 13.08.2013. Tento názor odôvodnil tak, že konajúci orgán nevyhodnotil skutočnosť, že Ing. L. O. odmietol poskytnúť účastníkovi konania dokument „Vyjadrenie právneho odboru zo dňa 9.4.2013 k odvolaniu“ pri nazeraní do spisu dňa 08.08.2013, čo vyplýva z predmetnej Notárskej zápisnice. K tomu je potrebné uviesť, že k vydaniu rozhodnutia Ústredného inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave č. SK/619/99/2013 zo dňa 06.09.2013 došlo na základe námietok zaujatosti podaných účastníkom konania. Ako už bolo uvedené v predmetnom rozhodnutí, samotný účastník konania pomer zamestnanca k veci odôvodnil skutočnosťami, že zamestnanec svojím konaním bez zákonného dôvodu bránil kontrolovanému subjektu k nahliadnutiu do spisu, bez zákonného dôvodu bránil k poskytnutiu kópie listín nachádzajúcich sa vo vedenom spise a v tom, že k nahliadnutiu bola účastníkovi konania predložená nekompletná spisová dokumentácia. Tvrdenie o nepredložení kompletnej spisovej dokumentácie k nahliadnutiu oprel účastník konania o priebeh nazerania do spisu uskutočnený dňa 08.08.2013, kedy sa v predloženom spise nemali nachádzať dokumenty - List Krajskej prokuratúry Ba zo dňa 21.02.2013 – žiadosť o súčinnosť + list I-SOI Ba zo dňa 28.2.2013 s doručenkou – odpoveď a List ORPZ zo dňa 6.3.2013 – žiadosť o zaslanie predbežného opatrenia. Keďže účastník konania práve chýbajúce 2 dokumenty označil za skutočnosti dôležité pre posúdenie pomeru Ing. L. O. k veci, Ústredný inšpektorát SOI so sídlom v Bratislave sa zaoberal práve týmito skutočnosťami a vyhodnotil ich vo svojom rozhodnutí, čo však ešte neznamená, že sa v konaní nezaoberal predmetnou Notárskou zápisnicou ako celkom.
Tvrdenie účastníka konania o tom, že mu Ing. L. O. odmietol poskytnúť dokument „Vyjadrenie právneho odboru zo dňa 9.4.2013 k odvolaniu“ pri nazeraní do spisu dňa 08.08.2013 vyplýva z Notárskej zápisnice N 958/2013 NZ 27304/2013 zo dňa 13.08.2013. Túto skutočnosť potvrdil aj dotknutý zamestnanec s odôvodnením, že uvedený dokument považoval za interný materiál. Ako ďalej vyplýva z popisu nazerania do spisu v Notárskej zápisnici, ako aj z vyjadrenia samotného zamestnanca, námietkam účastníka konania, že tento dokument je súčasťou spisu, správny orgán vyhovel a kópiu uvedeného dokumentu spolu s originálom na nahliadnutie poskytol. Popísaná udalosť pri nazeraní do spisu nemala v konečnom dôsledku negatívny vplyv na ďalšie procesné práva účastníka konania a odvolací orgán ju vyhodnotil ako pochybenie majúce základ v nesprávnom posúdení povahy uvedeného dokumentu.
Účastník konania plne zodpovedá za protiprávny skutkový stav zistený v čase kontroly SOI a to bez ohľadu na dôvody a skutočnosti, ktoré uviedol vo svojom odvolaní. Odvolací orgán má za to, že prvostupňový správny orgán v predmetnom rozhodnutí náležite odôvodnil právne závery, ku ktorým dospel pri posudzovaní prípadu a pri určovaní výšky pokuty zohľadnil okolnosti daného prípadu, ako aj dôvody zisteného porušenia zákona. V súvislosti so zistenými porušeniami zákona a výškou uloženej sankcie odvolací orgán ďalej poukazuje na ustanovenie § 24 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa v zmysle ktorého je správny orgán povinný uložiť predávajúcemu za porušenie povinností ustanovených týmto zákonom alebo právnymi aktmi Európskych spoločenstiev v oblasti ochrany spotrebiteľa pokutu až do výšky 66 387,83 EUR. Samotný zákon pritom neumožňuje pokutu odpustiť, či ako sankciu použiť napr. pokarhanie, upozornenie a pod. V zmysle čl. 2 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. sú štátne orgány oprávnené konať iba na základe ústavy, v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon – v uvedenom prípade zákon o ochrane spotrebiteľa, z čoho vyplýva, že prvostupňový orgán bol povinný k uloženiu pokuty pristúpiť. Odvolací orgán uvádza, že skutočnosťami, na ktoré sa pri určovaní výšky pokuty prihliada, sú v zmysle § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa najmä charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti a má za to, že prvostupňový správny orgán dané skutočnosti vo svojom rozhodnutí zohľadnil, pričom uložil pokutu v súlade s ustanovením § 24 ods. 1 zákona. Prvostupňový správny orgán v odôvodnení rozhodnutia uviedol skutočnosti, ktoré zohľadnil pri určovaní výšky postihu. Odvolací správny orgán považuje vzhľadom na charakter zisteného protiprávneho konania, pokutu vo výške 3 000 € za adekvátnu sankcionovanému konaniu, nakoľko protiprávnym konaním účastníka konania boli porušené práva spotrebiteľov a nemá žiaden dôvod znížiť výšku uloženej pokuty.
Po preskúmavaní výšky sankcie dospel odvolací orgán k záveru, že výška postihu je primeraná k spáchanému správnemu deliktu. Vo sfére účastníka konania má uložená sankcia plniť úlohu výchovnú aj represívnu a postihovať protiprávne konanie, preto je žiaduce, aby bola v majetkovej sfére páchateľa deliktu citeľná, nemôže sa jednať o sankciu v zanedbateľnej výške, inak sa nedá predpokladať, že by splnila svoj účel. Uložená pokuta plní tiež preventívnu úlohu, najmä vo vzťahu k ostatným nositeľom totožných zákonných povinností, ktorých je spôsobilá odradiť od protiprávneho postupu.
	Na základe hore uvedených skutočnosti pokladá odvolací orgán skutkový stav za spoľahlivo zistený a jeho protiprávnosť za nepochybne preukázanú, preto nezistil v odvolacom konaní dôvod na zmenu alebo zrušenie napadnutého rozhodnutia.  Posúdením postupu a rozhodnutia prvostupňového správneho orgánu bolo zistené, že účastník konania preukázateľne porušil zákonom stanovený zákaz vyplývajúci z § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa. Zákon o ochrane spotrebiteľa jasne upravuje, že spotrebiteľ má právo na ochranu pred používaním nekalých obchodných praktík zo strany predávajúceho, ktoré sú v rozpore s odbornou starostlivosťou a môžu podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa vo vzťahu k službe.
O výške pokuty rozhoduje inšpektorát SOI, ktorý podľa § 24 ods. 1 zákona za porušenie povinnosti ustanovených týmto zákonom alebo právnymi aktmi Európskych spoločenstiev v oblasti ochrany spotrebiteľa uloží orgán dozoru výrobcovi, predávajúcemu, dovozcovi alebo dodávateľovi alebo osobe uvedenej v § 26 pokutu do 66 387,83 EUR.
     Podľa § 24 ods. 5 cit. zákona sa pri určení výšky pokuty prihliada najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti. Pri rozhodovaní o výške pokuty bolo prihliadnuté najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť veci, dĺžku trvania a následky protiprávneho konania, ktorými sú porušenie práv spotrebiteľov pri nedodržaní zákazu použitia nekalej obchodnej praktiky so znakmi agresívnej praktiky, čím bol znížený rozsah práv priznaný zákonom č. 250/2007 Z.z.
Účastník konania pri svojej činnosti pri vymáhaní dlhov formou nátlaku prostredníctvom SMS výziev poukazujúcich na pristúpenie k dražbe majetku dlžníka využíval nekalú obchodnú praktiku so znakmi agresívnej praktiky, ktorú zákon zakazuje a ktorá môžu negatívne vplývať na spotrebiteľa pri jeho rozhodovaní o obchodnej transakcii. Predmetné SMS výzvy navodzovali dojem, že k dražbe pristúpi samotná spoločnosť, čo je však zavádzajúce a spôsobilé vzbudiť v dlžníkovi dojem, že proces exekúcie predajom majetku, či už hnuteľného alebo nehnuteľného, je bezprostredným krokom nasledujúcim po nezaplatení dlhu, čo možno považovať za rozporné s odbornou starostlivosťou a požiadavkou dobrej viery. S prihliadnutím na zákonnú úpravu dražby ako prostriedku núteného výkonu rozhodnutia zverenej do výlučnej pôsobnosti štátom delegovanej osoby – exekútora, si navyše účastník konania osvojil právomoci prislúchajúce výhradne súdom poverenému súdnemu exekútorovi ako štátom určenej a splnomocnenej osobe pri nútenom výkone súdnych a iných rozhodnutí. Nelegálne atrahovanie právomocí štátneho orgánu alebo ním poverenej osoby podieľajúcej sa na výkone verejnej moci zo strany subjektu súkromného práva alebo konanie vyvolávajúce tento dojem nepochybne a za každých okolností zakladá agresívne konanie, postrádajúce akýkoľvek právny základ. Práve toto konanie je spôsobilé ovplyvniť ekonomické rozhodnutie dotknutých spotrebiteľov o uskutočňovaní plnenia dlhu. Účastník konania obťažovaním, nátlakom a neprimeraným vplyvom spojeným s hrozbou podniknúť kroky, ktoré nemožno podniknúť legálne, nedodržal úroveň osobitnej schopnosti a starostlivosti zodpovedajúcu čestnej obchodnej praxi či všeobecnej zásade dobrej viery uplatňovanej v jeho oblasti činnosti. Po posúdení konania bolo pristúpené k záveru, že ide o závažné konanie, ktoré výrazným spôsobom ovplyvňuje (dlžníka) spotrebiteľa.
Správny orgán v danom prípade zohľadnil, že účastník konania vystupoval v pozícii veriteľa, u ktorého sa predpokladajú dostatočné profesionálne skúsenosti, materiálne zázemie, ako aj odborný personál, ktoré zahŕňajú aj znalosť a praktické uplatňovanie osobitných právnych predpisov v oblasti spotrebiteľského práva vo vzťahu k spotrebiteľom. Vymáhané pohľadávky mali pritom právny základ v zmluvách týkajúcich sa dočasného poskytnutia finančných prostriedkov spotrebiteľom, u ktorých spotrebiteľ vystupujúci ako slabšia zmluvná strana požíva osobitnú ochranu majúcu základ v práve Európskej únie vo všetkých fázach úverového vzťahu, teda aj vo fáze vymáhania dlhu z úverovej zmluvy pri jej nedobrovoľnom plnení.
Správny orgán zohľadnil spôsob informovania, aký účastník konania zvolil, znenie predmetných SMS výziev, ako aj ich intenzitu. Formuláciu uvedených SMS správ navodzuje dojem, že k dražbe pristúpi samotná spoločnosť na základe Exekučného poriadku, čo je však zavádzajúce a možno to považovať za rozporné s odbornou starostlivosťou a požiadavkou dobrej viery. Gramatická konštrukcia predmetných SMS správ je zavádzajúca a spôsobilá vzbudiť v dlžníkovi dojem, že proces exekúcie predajom majetku, je bezprostredným krokom nasledujúcim po nezaplatení dlhu. Správny orgán tiež poukazuje na skutočnosť, že uvedené SMS správy obsahovali zvýraznené slovo „DRAZBA“ a použité spojenia ako „pristupime k DRAZBE“, „bude predmetom DRAZBY“,„ s okamzitou platnostou pristupujeme k DRAZBE Vasho majetku“ navodzovali stav časovej tiesne a bezprostredného nátlaku voči spotrebiteľovi. SMS správy s uvedeným obsahom boli zasielané opakovane, čo spotrebiteľov vystavovalo tlaku, ktorému mohli podľahnúť a vykonať platbu, teda rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobili.
Správny orgán prihliadol na skutočnosť, že používanie nekalej obchodnej praktiky pri konaní so spotrebiteľom, je závažným zásahom do práv spotrebiteľa chránených zákonom. Takéto konanie je o to závažnejšie, že jeho dôsledkom je porušenie ekonomického záujmu spotrebiteľa vo veľkom rozsahu. Správny orgán pristúpil k určeniu výšky postihu po vyhodnotení skutočnosti, že došlo k vážnemu zásahu do práv spotrebiteliek, ktoré napriek prebiehajúcim či zastaveným exekúciám boli zo strany účastníka konania opakovane atakované bezprostrednou hrozbou pristúpenia k dražbe ich majetku, a to zo strany osoby na túto činnosť neoprávnenej.
Správny orgán prihliadol aj na skutočnosť, že v danej veci sa nejednalo len o ojedinelé konanie, ale v tomto prípade bolo použitie agresívnej praktiky preukázané v dvoch prípadoch, na ktoré upozornili samotní spotrebitelia vo svojich podnetoch doručených na dozorný orgán. Stanovenie výšky pokuty ovplyvnila aj spoločenská nebezpečnosť takéhoto konania, keďže agresívne obchodné praktiky sú spôsobilé vo vyššej miere ovplyvniť spotrebiteľa pri jeho rozhodovaní o obchodnej transakcii.
Správny orgán zároveň prihliadol k tomu, že účel sledovaný zákonom o ochrane spotrebiteľa vyjadrený v ustanovení § 3 ods. 1 zákona, podľa ktorého každý spotrebiteľ okrem iného má právo na informácie, na ochranu svojho zdravia a bezpečnosti a na ochranu ekonomických záujmov vzhľadom na zistený nedostatok v zákonom požadovanej miere a úrovni dosiahnutý nebol. Správny orgán má za to, že pokuta uložená vo výške stanovenej prvostupňovým správnym orgánom je s prihliadnutím na zákonom stanovené medze a hľadiská pokutou primeranou a zároveň pokutou zodpovedajúcou zistenému protiprávnemu stavu a charakteru porušenia zákona.
	Podkladom pre vydanie rozhodnutia bol presne a spoľahlivo zistený skutkový stav veci na základe čoho odvolací orgán podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku odvolanie zamieta ako nedôvodné.
	Zároveň upozorňujeme účastníka konania, že pokutu uloženú I. st. rozhodnutím je povinný uhradiť do 15 dní odo dňa doručenia tohto rozhodnutia priloženou poštovou poukážkou alebo príkazom na úhradu na účet: Štátna pokladnica, č. ú.: 7000065068, numerický kód-8180, VS-04520112.

Poučenie: Rozhodnutie o odvolaní je konečné a proti tomuto rozhodnutiu odvolanie nie je prípustné. V prípade nezaplatenia uloženej pokuty v stanovenej lehote bude jej plnenie vymáhané v zmysle zákona. Rozhodnutie je preskúmateľné súdom.